Справа № 368/830/19
Рішення

Іменем України

"17" червня 2020 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючий - суддя Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання - Токовенко Н.О.

За участі сторін:

Відповідач - ОСОБА_1 .

Представник відповідача - авдокат Лисюк О.М.

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, суд, -

В С Т А Н О В И В :

09.07.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, (а.с., 2 - 3), в якій позивач просив суд винести рішення, на підставі якого:

- зменшити розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 до 1/6 від заробітку (доходу) ОСОБА_3 щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

- заявлений позов розглянути без його участі.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_3 обгрунтовує наступними обставинами справи, та нормами права:

24.07.2004р. між ним, ОСОБА_3 , та відповідачем ОСОБА_5 був укладений шлюб, який зареєстрований за №1 Покровською селищною радою Троїцького району Луганської області.

Під час шлюбних відносин ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 . Оригінал свідоцтва про народження дитини знаходиться в розпорядженні відповідача, що унеможливлює надання мною копії цього документу разом з позовною заявою. Натомість, факт народження дитини та відомості про її батьків підтверджуються іншими належними та достатніми письмовими доказами, що надаються мною до позову.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 03.04.2007р. по справі № 20-51 шлюб між ним та відповідачем розірвано. Відділом реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції Луганської області 26.06.2007р. видане відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 .

19.06.2007р. Троїцьким районним судом Луганської області видано виконавчий лист по справі 2-528 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання їхнього спільного сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням індексації підвищення прожиткового мінімуму в часі відповідно до закону, починаючи з 06.06.2007 року до повноліття дитини.

На виконання зазначеного виконавчого листа, постановою від 20.09.2013р. № 2-528 головного державного виконавця відділу ДВС Сєвєродонецького МУЮ Луганської області Гречишкіної О.В. звернено стягнення на його заробітну плату та інші доходи, що перераховуються відповідачу ОСОБА_1 на утримання їхнього сина ОСОБА_4 .

Вказані відрахування на сплату аліментів продовжують здійснюватися також станом на дату звернення ним до суду з цим позовом.

Натомість, 15.08.2015р. ним було укладено повторний шлюб з ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ), який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького МУЮ у Луганській області, актовий запис № 450, про що видане свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 .

Вказаний шлюб в установленому законом порядку не розірваний.

Під час перебування у шлюбі з ОСОБА_7 у них народилася спільна дитина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 , видане 10.03.2016р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького МУЮ у Луганській області).

Згодом від цього шлюбу у нас народилася друга спільна дитина - донька ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 , видане 11.12.2018р. Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області).

02.06.2016р. Сєвєродонецьким міським судом Луганської області видано виконавчий лист № 428/6360/16-ц про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_7 , на утримання ОСОБА_11 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.06.2016р. і до повноліття дитини.

Нормою ч. 1 ст. 75 СК України передбачено, шо дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Також, згідно положень ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вказані обов`язки виконуються ним в повному обсязі.

З його теперішньою дружиною ОСОБА_7 та їхніми дітьми ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 вони проживають однією сім`єю. З дружиною вони ведуть спільне господарство, виховують дітей, забезпечують їх духовний та фізичний розвиток.

З 04.03.2019 р. його дружина ОСОБА_7 перебуває в відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується довідкою вих. № 250 від 05.07.2019р., виданою за місцем роботи дружини Навчально-виховним комплексом «Гармонія». Відтак, самостійного заробітку вона натепер не має.

Усі без виключення витрати на утримання дітей та матеріальне підтримання дружини здійснюються ним одноособово за рахунок його заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також зазначено, що відповідно до ст. 192 СК (2947-14) розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Наведені вище обставини в їх сукупності свідчать, що порівняно з 19.06.2007р., тобто з моменту прийняття Троїцьким районним судом Луганської області рішення про стягнення з нього на користь відповідача ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , його сімейний стан значно змінився, адже він повторно одружився та від цього шлюбу в нього народилися двоє дітей.

Так само, з цього часу змінився і його матеріальний стан, оскільки його доходи використовуються також для утримання дітей ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_4 та на матеріальне підтримання дружини ОСОБА_7 .

З урахуванням його теперішнього сімейного та матеріального стану, стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 від заробітку на утримання ОСОБА_4 є неможливим без погіршення матеріального стану його теперішньої родини.

Відтак, існують достатні підстави для зменшення згідно ч. 1 ст. 192 СК України за рішенням суду розміру аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на утримання їхнього сина ОСОБА_4 у зв`язку зі зміною його матеріального та сімейного стану.

Підтверджує, що ним не подано іншого позову (позовів) до відповідача ОСОБА_1 з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, понесений нимю у зв`язку із зверненням з цим позовом до суду дорівнює сумі сплаченого судового збору, інших судових витрат понести не очікує.

На підставі вищевказаного, керуючись ч. 1 ст. 192 СК України, ст. ст. 4, 5, 175-177 ЦПК України, - позивач просить суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині його позовної заяви.

09.07.2019 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., (а.с., 16).

16.10.2019 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в загальному позовному порядку, призначено підготовче судове засідання на 10 год. 00 хв. 19.11.2020 року, ( а.с., 20).

19.11.2019 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 11 год. 00 хв. 23.12.2019 року в зв`язку з клопотанням представника відповідача, (а.с., 24).

23.12.2019 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 12 год. 00 хв. 23.01.2020 року в зв`язку з клопотанням представника відповідача, (а.с., 33).

23.01.2020 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 11 год. 00 хв. 19.02.2020 року в зв`язку з клопотанням представника відповідача, (а.с., 36).

30.01.2020 року на адресу Кагарлицького районного суду надішов відзив на позовну заяву, (а.с., 40 - 43), поданий відповідачкою, в якому вказано наступне:

У провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 368/830/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.ст 178, 191 ЦПК України Відповідач має право подати відзив на позовну заяву, в якому викладає заперечення проти позову. Користуючись наданим правом Відповідач вважає за необхідне заперечити проти поданого Позивачем позову.

У своїй позовній заяві Позивач просить суд зменшити розмір аліментів, які він сплачує на користь Відповідача для утримання їхнього спільного сина, оскільки ним було укладено повторний шлюб від якого він має двох неповнолітніх дітей, і відповідно з моменту стягнення аліментів відбулися зміни у його матеріальному стані.

Проте, з таким твердженням Позивача Відповідачка не погоджується та повністю заперечує у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, зазначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого манна, грошових коштів: доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомою майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Проте, відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З часу стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина значно зріс, як і зріс прожитковий мінімум на дитину відповідного віку.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аліменти, у присудженому розмірі, які регулярно без затримок сплачуються Позивачем, дають змогу повноцінно забезпечувати та утримувати дитину, створити належні умови для її зростання та розвитку.

Звертає увагу суду на те, що на утриманні Відповідачки також перебуває дитина від повторного шлюбу ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає разом із матірю.

Окрім цього, Позивач взагалі ніяким чином не приймає участі у вихованні дитини, та не бере участі у додаткових витратах на дитину.

Всі речі, необхідні для дитини Відповідачка купує самостійно, оплачує рахунки за комунальні послуги та ін. Сплачує харчування у школі. Слід зауважити, що дитина регулярно відвідує спортивну секцію, і мати самостійно придбає все необхідне для розвитку сина (спортивний одяг, спортивний інвентар). Окрім цього, дитина щороку систематично відвідує лікувальний заклад з метою профілактичного оздоровлення. Дані потреби також самостійно забезпечуються матір`ю.

Загалом на потреби дітей Відповідач витрачає:

- Одяг та канцтовари (вересень місяць) - 6 000, 00 грн.;

- Одяг (жовтень) - 2 000,00 грн.;

- Одяг (листопад) - 2000,00 грн.;

- Продукти харчування та комунальні послуги: вересень місяць 5000,00 грн., жовтень місяць - 4500,00 грн., листопад місяць - 6580 грн.,;

- Лікування (санаторій) - 1500,00 грн.,

- Ліки - 500,00 грн.

Стаття 185 СК України передбачає, що той із батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була поставлена, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Зазначена норма відносить до особливих обставин такі обставини, як розвиток здібностей дитини, її хворобу тощо.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно висновків, викладених у Правовій позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18 «Щодо визначення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини», посилання заявника в касаційній скарзі на те, що судами при визначенні розміру аліментів не враховано його матеріальне становище є необгрунтованими, оскільки суди попередніх інстанцій при ухваленні рішення про стягнення аліментів, керувались інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення.

Відповідно до ч.4.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІ1 віл І- лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Щодо посилання Позивача на те, що на його утриманні перебуває ще двоє дітей, слід зауважити наступне.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ст. 182 СК України).

Із наданих до суду доказів вбачається, що Позивач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, Позивач не позбавлений обов`язку утримувати малолітню дитину, його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при стягненні аліментів на утримання дітей. А тому в змозі забезпечити достойні умови розвитку та існування для всіх своїх дітей.

З огляду на вище наведе, вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

19.02.2020 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 10 год. 00 хв. 06.03.2020 року в зв`язку з неявкою відповідача, (а.с., 51).

06.03.2020 року справа була знята з розгляду в зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, призначено наступне судове засідання на 15 год. 00 хв. 02.04.2020 року, (а.с., 55).

02.04.2020 року проведення підготовчого судовогоо засідання відкладено на 14 год. 00 хв. 29.05.2020 року в зв`язку з неявкою сторін по справі, (а.с., 58).

29.05.2020 року Кагарлицьким районним судом проведено підготовче судове засідання без участі позивача (надіслав на адресу суду письмове клопотання про проведення слухання справи без його участі), по результатам проведеного підготовчого судового засідання судом на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено процесуальну (без видалення до нарадчої кімнати) ухвалу, на підставі якої закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 год. 00 хв. 16.06.2020 року, (а.с., 70 - 71).

В судове засідання, яке відбулося 16.06.2020 року, позивач ОСОБА_3 не з`явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява - клопотання позивача, ( а.с., 88), в якій позивач просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні, яке відбулося 16.06.2020 року представник відповідача ОСОБА_1 , - адвокат Лисюк О.В. заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, обгрунтовувала свою правову позицію обставинами та нормами права, які вказані в мотивувальній частині відзиву на позовну заяву, та які судом наведено вище, ( а.с., 40 - 43).

В судовому засіданні, яке відбулося 16.06.2020 року, відповідачка ОСОБА_1 підтримала позицію свого представника.

Суд, вислухавши відповідачку та її представника, які заперечували проти задоволення позову, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, - з довідки, яка видана 17.07.2020 року відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, (а.с., 17, - зворотня сторона), відповідач по справі, - ОСОБА_1 за адресою, яка вказана позивачем ОСОБА_3 у вступній частині позовної заяви, а саме, - АДРЕСА_1 , - не зареєстрована.

В той же час, як вбачається з Довідки про склад сім`ї № 1049, яка видана 03.12.2019 року виконавчим комітетом Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, відповідачка по справі, - ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Також реєстрація та проживання відповідачки ОСОБА_1 за вищевказаною адресою підтверджується довідкою № 02 - 42/216, яка видана 07.08.2019 року Ставівською сільською радою Кагарлицького району Київської області, (а.с., 19).

Відповідно, враховуючи місце реєстрації та проживання відповідача ОСОБА_1 та враховуючи положення ч. 1 ст. 27 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції.

Позивачем по даній справі є фізична особа, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець село Покровське Троїцького району Луганської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , який видано 27 листопада 2002 року Троїцьким РВ УМВС України в Луганській області, (а.с., 4), ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , (а.с., 5), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачем по даній справі є фізична особа, - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженка с. Покровське Троїцького району Луганської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_7 , виданий 17 серпня 2009 року Троїцьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ( а.с., 32), реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_8 , (а.с., 5 - зворотня сторона), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Спір між сторонами виник в галузі сімейних правовідносин (обов`язок батька утримувати дитину та його виконання) за наступних обставин.

24.07.2004 року Покровською сільською радою Троїцького району Луганської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 (позивачем по справі) та ОСОБА_1 (відповідачкою по справі) був зареєстрований шлюб, актовий запис за № 1, свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_9 .

Суд зазначає, що так як сторонами по справі до суду не подано копії свідоцтва про реєстрацію шлюбу, суд встановив дану обставину з мотивувальної частини рішення Троїцького районного суду Луганської області від 03 квітня 2007 року, в справі № 20 - 51/2007 р., (а.с., 6), а тому обставина реєстрації шлюбу між сторонами не доказуються в даній справі на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Так, згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь та самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Від спільного шлюбу у сторін народилася дитина, - син, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дійсно, в матеріалах справи відсутнє свідоцтво про народження спільної дитини сторін, проте, факт народження дитини, її дату народження, та батьківство, на думку суду, - можливо встановити з виконавчого листа 2 - 258, який видано 19.06.2007р. Троїцьким районним судом Луганської області.

Окрім того, батьківство самим позивачем в даному випадку не оспорюється, оспорюється лише розмір аліментів.

Відповідно, відомості щодо дитини сторін встановлені судом з застосуванням положень ч.ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України.

Проте, в подальшому шлюбно - сімейні стосунки у сторін не склалися, в зв`язку з чим ОСОБА_1 (позивачкою по справі) було подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу, по результатам якої Троїцьким районним судом Луганської області 03 квітня 2007 року винесено рішення в цивільній справі № 20 - 51/2007, (а.с., 6), на підставі якого шлюб між ОСОБА_1 (відповідачкою по справі) та ОСОБА_3 (відповідачем по справі), - було розірвано в судовому порядку.

На підставі судового рішення, що набрало законної сили, відділом реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції Луганської області 26 червня 2007 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , ( а.с., 7), в якому вказано, що шлюб між чоловіком ОСОБА_3 і дружиною ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 26 від 22.05.2007 року.

Після реєстрації розірванння шлюбу присвоєно прізвища:

Йому -

ОСОБА_3 ОСОБА_1 .

В подальшому відповідачка змінила прізвище з ОСОБА_1 на прізвище ОСОБА_1 .

Дійсно, в матеріалах справи відсутні докази на зміну прізвища відповідачкою, проте, суд не вважає за необхідно доводити таку обставину (зміну прізвища) з огляду на положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно, станом на час розгляду справи у суду немає сумнівів в тій обставині, що відповідачка змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , та, відповідно, - немає ніякого сумніву, що ОСОБА_1 (на час розірвання шлюбу, та винесення судового рішення про стягнення аліментів) та ОСОБА_1 , - одна і та ж особа.

19.06.2007р. Троїцьким районним судом Луганської області видано виконавчий лист по справі 2-528, (а.с., 8), про стягнення з позивача ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання їхнього спільного сина, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням індексації підвищення прожиткового мінімуму в часі відповідно до закону, починаючи з 06.06.2007 року до повноліття дитини.

На виконання зазначеного виконавчого листа, постановою від 20.09.2013р. головного державного виконавця відділу ДВС Сєвєродонецького МУЮ Луганської області Гречишкіної О.В. в рамках виконавчого провадження ВП 39169990 звернено стягнення на заробітну плату та інші доходи позивача по даній справі, - ОСОБА_3 , що перераховуються відповідачу ОСОБА_1 на утримання їхнього сина, - ОСОБА_4 .

Вказані відрахування на сплату аліментів продовжують здійснюватися також станом на дату звернення ним до суду з цим позовом.

Зміни сімейного та матеріального стану позивача ОСОБА_3 , які відбулися після винесення рішення про стягнення з нього аліментів, які суд враховує при винесенні даного рішення:

- в подальшому, а саме, - 15 серпня 2015 року позивач ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з іншою жінкою, - ОСОБА_7 , з якою позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі станом на даний час.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , (а.с., 10), яке видане 15 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, в якому вказано, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець село Покровське Троїцького району Луганської області, Україна, громадянин України, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженка місто Сєвєродонецьк Луганської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 15 серпня 2015 року, про що 15 серпня 2015 року складено відповідний актовий запис за № 450.

Прізвища після державної реєстрації шлюбу:

Чоловіка -

ОСОБА_3 Дружини - ОСОБА_7 Від даного шлюбу позивач ОСОБА_3 має двох дітей, - ОСОБА_9 , 2016 року народження, та ОСОБА_10 , 2018 року народження.

Даний факт підтверджується свідоцтвами про народження:

- серії НОМЕР_3 , (а.с., 11), яке видане 10.03.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, в якому зазначено, що ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 в місті Сєвєродонецьк Луганської області, про що 10 березня 2016 року складено відповідний актовий запис за № 162.

В графі «батьки» зазначено:

Батько - ОСОБА_3 , - позивач по даній справі.

Мати - ОСОБА_7 ;

- серії НОМЕР_4 , (а.с., 12), яке видане 11.12.2018 року Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстраії актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, в якому вказано, що ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 в місті Сєвєродонецьк Луганської області, про що 11 грудня 2018 року складено відповідний актовий запис за № 764.

В графі «батьки» зазначено:

Батько - ОСОБА_3 , - позивач по даній справі.

Мати - ОСОБА_7 ;

02.06.2016р. Сєвєродонецьким міським судом Луганської області видано виконавчий лист № 428/6360/16-ц, (а.с. 13), про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_7 , на утримання ОСОБА_11 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.06.2016р. і до повноліття дитини.

Що стосується теперішньої дружини позивача ОСОБА_3 , - ОСОБА_7 , то вона працює в начально - виховному комплексі «Гармонія» (загальноосвітньому навчальному закладі І - ІІ ступенів - дошкільному навчальному закладі (дитячому садку)) міста Сєвєродонецька Луганської області педагогом - організатором з 08 вересня 2014 року (наказ по відділу освіти від 08.09.2014 р № 707 - К) та з 04.03.2019 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (наказ по НВК від 01.03.2019 р № 3 - в).

Даний факт підтверджується довідкою № 250, яка видана 05.07.2019 року Навчально - Виховним комплексом «Гармонія», ( а.с., 14).

Окремо суд зазначає, що в даному випадку слід було б залучити до участі в справі в якості третьої особи на стороні позивача дружину позивача ОСОБА_3 , - ОСОБА_7 , проте, на думку суду, дану процесуальну дію слід було б зробити лише після подачі письмового клопотання позивача за погодженням з своєю дружиною, причому, таке клопотання повинно бути подане лише в письмовій формі та в судовому засіданні, проте, позивач ні разу не з`явився в судове засідання, хоча позивач постійно повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - не з`явився в судове засідання жодного разу, обмежуючись лише надсиланням на адресу суду письмовими клопотаннями про слухання справи без його участі.

Суд зазначає, що процесуальний ризик вчинення чи невчинення певних процесуальних дій (в даному випадку залучення до участі в даній справі третьої особи) повністю лежить на процесуальній відповідальності сторін, а суд, зважаючи на обставини справи та норми ЦПК України, що регулюють порядок залучення до справи третіх осіб, - був дещо обмежений в залученні до участі в справу в якості третьої особи дружину позивача, - ОСОБА_7 , адже, в разі здійснення такої дії з ініціативи позивача, не погоджуючи з ним такої процесуальної дії, - мало б ознаки порушення одного із основних принципів ЦПК України, - принцип диспозитивності суду.

Проте, суд вважає, що під час винесення рішення по даній справі судом в повному обсязі досліджено обставини справи, зокрема, - той факт, що позивач одружений, має дітей від іншого шлюбу, та має дружину, яка станом на час винесення рішення не працює.

Що стосується матеріального стану позивача ОСОБА_3 , то суд зазначає наступне:

- майновий стан позивача по справі ОСОБА_3 суд характеризує, зокрема, з роздрукованої на паперовий носій з офіційного сайту НАЗК (https://publik.nazk.gov.ua/ declarations) декларації позивача за 2018 - 2019 роки, ( а.с., 76 - 87).

Як вбачається з даної декларації, позивач мав дохід близько 50000 грн., має на депозитному рахунку 260000 грн, дружина ж позивача також мала значний дохід та має на депозитному рахунку НОМЕР_10 грн.

Сімейний та майновий стан відповідача ОСОБА_1 станом на час винесення рішення:

- відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 , з 27.04.2013 року по даний час, що підтверджується довідкою № 02 - 42/216, яка видана 07.08.2019 року Ставівською сільською радою Кагарлицького району Київської області, ( а.с., 19);

- згідно довідки № 1338, яка видана 19 листопада 2019 року Кагарлицьким управлінням соціального захисту населення, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 , на обліку в управлінні не числиться і ніяких видів допомог сім`ям з дітьми не отримує, ( а.с., 44);

- згідно довідки № 1050, яка видана 03.12.2019 року виконкомом Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, ОСОБА_1 , яка проживає на території сільської ради з 2007 року по даний час, ніде не працює. Зі слів самої ОСОБА_1 , - трудової книжки немає, ( а.с., 46);

- згідно довідки про склад сім`ї № 1049, яка видана 03.12.2019 року виконавчим комітетом Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, ( а.с., 48), ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , і до складу її сім`ї входять:

- ОСОБА_4 , син, - ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- ОСОБА_12 , син, - ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Отже, сім`я відповідачки ОСОБА_1 станом на час розгляду даної справи складається з трьох чоловік, - з неї самої та двох неповнолітніх дітей.

Застосування норма права до вищевказаних обставин справи, встановлених в судовому засіданні:

Основна провозастосовча норма, яка підлягає застосуванню в даному спорі, - це ст. 192 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когосб із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Суд наголошує на тій обставині, що норми, які вказані вище, - не є імперативними, тобто, - вони не застосовуються апріорі при настанні обставин, які є підставою для їх застосування, так як застосування чи незастосування таких норм відбувається лише після всебічного, повного, об`єктивного дослідження обставин справи, оцінку їх в сукупності (розмір аліментів, що стягуються, сімейний та матеріальний стан сторін, стан їхнього здоров`я, тощо).

Винесення рішення про збільшення чи зменшення розміру стягуваних аліментів є правом суду, а не обов`язком суду при наданні йому даних стороною стягувача чи боржника.

Суд зазначає, що при винесенні решнян в справах даної категорії суд перш за все керується законними правами та інтересами дитини, на користь якої стягуються аліменти, тобто, - інтереси дитини мають прерогативне значення, якее превалює над інтересами боржника чи стягувача аліментів.

Отже, зменшення розміру аліментів по своїй правовій природі є встановлення нового розміру аліментів, які підлягають стягненню на дитину в разі гіпотетичного задоволення позову про зменшення розміру аліментів.

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі», тощо).

Суд вважає, що в даному випадку слід застосувати аналогію права, та застосувати до спорів даної категорії (зменшення розміру аліментів) норми СК України, які регулюють порядок встановлення аліментів, а також інші норми галузевого Українського права та норм Європейського права.

Так, згідно з ст.. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд наголошує на тій обставині, що обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Окрім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 - ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум.

Суд зазначає, що в Україні прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу. Крім того, прожитковий мінімум визначається диференційовано залежно від вікового критерію або ж залежно від соціальної та демографічної групи особи: для дітей віком до 6 років; для дітей віком від 6 до 18 років; для працездатних осіб; для осіб, які втратили працездатність.

Такий поділ зумовлений особливостями людського організму, у його потребах в залежності від віку та фізичних можливостей.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, за поданням Кабінету Міністрів України щорічно затверджується Верховною Радою України до початку розгляду Державного бюджету України і періодично переглядається відповідно до зростання індексу споживчих цін разом з уточненням показників Державного бюджету України та публікується в офіційних виданнях.

Починаючи з 2006 року, згідно зі змінами, внесеними до частини третьої статті 4 Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.

Набір продуктів харчування формується спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я з використанням нормативів фізіологічної потреби організму людини в продуктах харчування виходячи з їх хімічного складу та енергетичної цінності, з урахуванням рекомендацій Всесвітньої організації охорони здоров`я.

Набір непродовольчих товарів формується спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в сфері економіки з використанням нормативів забезпечення засобами гігієни, медикаментозними засобами, засобами захисту організму людини від впливу навколишнього середовища, а також засобами влаштування побуту.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно абзацу другого частини другої статті 182 СК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 року, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» саттею 7, - з 1 січня 2020 року для дітей віком від 6 до 18 років щомісячний прожитковий мінімум у розмірі 2218 грн.

Таким чином, гарантований мінімальний розмір аліментів на дитину, на час звернення з даним позовом, не може бути меншим ніж 1109 грн.

Проте, абзацом третім частини другої статті 182 СК України в редакції Закону України № 2475-VІІІ від 03.07.2018 року визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789- XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учаениці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з ст. ст.150,157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Згідно висновків, викладених у Правовій позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18 «Щодо визначення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини», посилання заявника в касаційній скарзі на те, що судами при визначенні розміру аліментів не враховано його матеріальне становище є необгрунтованими, оскільки суди попередніх інстанцій при ухваленні рішення про стягнення аліментів, керувались інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення.

Оцінка судом правової позиції позивача ОСОБА_3 щодо можливості зменшення розміру (частки, що підлягає до стягнення) аліментів, які підлягають стягнення з нього на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 .

Суд критично відноситься до вимог позивача, з огляду на наступне.

Так, перш за все суд констатує, що позивачем ОСОБА_3 не оспорюються факти його перебування в офіційному шлюбі з відповідачкою, - ОСОБА_1 , та його батьківстко щодо неповнолітньої дитини, - ОСОБА_4 .

Також позивачем ОСОБА_3 не оспорюється факт того, що шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_1 було розірвано в установленому Законом порядку, - на підставі рішення суду.

Також позивачем ОСОБА_3 не оспорюється факт стягнення з нього на користь відповідачки ОСОБА_1 аліментів на утримання їхнього спільного сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням індексації підвищення прожиткового мінімуму в часі відповідно до закону, починаючи з 06.06.2007 року до повноліття дитини, - тобто, - до ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Що стосується тієї обставини, що позивачем ОСОБА_3 було укладено повторний шлюб з ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ), то суд зазначає, що зміна сімейного стану не є достатньою підставою в розумінні ст. 192 СК України для зменшення розміру аліментів.

Що стосується тих обставин, що у позивача народилося двоє дітей, то такі обставини також, на думку суду, - не є достатньою підставою для застосування положень ст. 192 СК України, так як підстави для застосування положень ст. 192 СК України, - повинні оцінюватися лише в їх сукупності, де, на думку суду, - головною з них є фінансовий стан особи, що подала заяву про зменьшення розміру аліментів.

Суд в даному випадку вважає, що народження інших дітей у позивача ніяким чином не повинно мати вплив на законні права та інтереси дитини від першого шлюбу, адже немає вини дитини від першого шлюбу в тому, що батько продовжує народжувати дітей, не враховуючи ту обставину, що на дітей необхідні кошти на утримання, і що з кожною новонароджуваною дитиною на батька лягає додатковий фінансовий тягар.

З огляду на позицію позивача, - в разі народження у нього дитини в другому чи (гіпотетично) в третьому шлюбі, - дитина від першого шлюбу взагалі повинна втрачати право на отримання аліментів.

Що стосується тієї обставини, що теперішня дружина позивача подала до суду заяви про стягнення з позивача ОСОБА_3 аліментів на туримання двох малолітніх дітей, то це, звісно, - її право, проте така ситуація, коли подружжя перебуває у зареєстрованому шлюбі, проживають спільно, мають спільний бюджет, купують житло, та інше, і при цьому дружина подає позови на стягнення аліментів, - то така ситуація на думку суду лише вказує на недобросовісність позивача, який таким чином намагається штучно створити підстави для застосування положень ст. 192 СК України, - зменшення розміру аліментів, що стягуються на дитину від першого шлюбу.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, - з декларації про доходи позивача ОСОБА_3 , - на вищевказаних двох малолітніх дітей дружина позивача отримувала та отримує допомогу від держави, чого позбавлена дитина позивача від першого шлюбу.

Що стосується тієї обставини, що дружина позивача не працює, що він утримує дружину за власний кошт, то суд наголошує на тій обставині, що у дружини позивача на депозитному разунку в банку знаходяться значні (з точки зору пересічного громадлянина) кошти, вона, як вбачається з декларації позивача отримувала значну матеріальну допомогу від держави та по місцю роботи.

Звісно, на думку суду, щоб офіційно ускладнити його фінансовий стан, слід було б, щоб дружина позивача подала ще один позов на позивача у даній справі про стягнення з нього аліментів ще на її утримання, проте, з огляду на кількість виконавчих листів, за якими здійснюються аліментні відрахування з заробітку позивача, - цього поки що зробити неможливо, така ситуація з`явиться лише після гіпотетичного задоволення позову позивача ОСОБА_3 про зменьшення аліментів, які він сплачує на користь ОСОБА_1 .

Наведені вище обставини в їх сукупності свідчать, що, дійсно, - порівняно з 19.06.2007р., тобто з моменту прийняття Троїцьким районним судом Луганської області рішення про стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , - сімейний стан позивача значно змінився, проте, враховуючи сукупний дохід сім`ї позивача, який відображений у його декларації про доходи, - позивач, на думку суду, - має фінансову змогу сплачувати аліменти на першу дитину в розмірі, які первинно були присуджені судом, а всі ніби - то «погіршення» сімейного стану та фінансового стану, - створені, на думку суду, - самим же позивачем з метою незаконного зменьшення розміру аліментів на дитину від першого шлюбу.

Оцінка судом правової позиції відповідачки ОСОБА_1 щодо заперечення проти позову.

Суд позитивно сприймає правову позицію позивачки ОСОБА_1 з огляду на наступне:

- слушним є посилання сторони відповідача на положення на настуні норми права, а саме, -

- ст. 182 СК України, згідно з якою при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого манна, грошових коштів: доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомою майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

- п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Суд погоджується з позицією сторони відповідача в тому, що з часу стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина значно зріс, як і зріс прожитковий мінімум на дитину відповідного віку.

Суд наголошує на тій обставині, що Законодавцем недарма передбачено, що з дорослішанням дитини, - розмір витрат на утримання такої дитини неодмінно зростає, що і передбачено Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

А тому суд вважає, що зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на його дитину, - неодмінно потягне за собою погіршення матеріального стану дитини, що, з огляду на вищевказані судом норми Вітчизняного чи Європейського права, - є неприпустимим.

Слід зазначити, що відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аліменти, у присудженому розмірі, які регулярно, без затримок сплачуються Позивачем, -дають змогу порівняно повноцінно забезпечувати та утримувати дитину, створити належні умови для її зростання та розвитку, а задоволення позову, - значно погіршить матеріальний стан дитини позивача, - що є неприпустимим.

Суд зазначає, що, як вбачається з матеріалів справи, - на туриманні відповідачки по даній справі перебуває ще одна неповнолітня дитина, відповідно, - відповідачка по даній справі сама, самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, проте, - не перекладає тягар виховання та утримання дітей на позивача.

Окрім цього, в судовому засіданні підтвердилася та обставина, що позивач по даній справі взагалі не приймає участі у вихованні дитини, окрім того, що з нього здійснюється аліментне відрахування на дитину.

Суд зазначає, що сплата аліментів автоматично не позбавляє позивача від участі від виховання своєї дитини, чого позивач, - на жаль, в силу тих чи інших причин, - не робить.

Судом встановлено, що позивач взагалі ніяким чином не приймає участі у вихованні дитини, та не бере участі у додаткових витратах на дитину, що прямо суперечить вимогам ст. 185 СК України.

Згідно положень ст. 185 СК України той із батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була поставлена, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Зазначена норма відносить до особливих обставин такі обставини, як розвиток здібностей дитини, її хворобу тощо.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно висновків, викладених у Правовій позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18 «Щодо визначення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини», посилання заявника в касаційній скарзі на те, що судами при визначенні розміру аліментів не враховано його матеріальне становище є необгрунтованими, оскільки суди попередніх інстанцій при ухваленні рішення про стягнення аліментів, керувались інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення.

Відповідно до ч.4.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІ1 віл І- лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Щодо посилання Позивача на те, що на його утриманні перебуває ще двоє дітей, слід зауважити наступне.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ст. 182 СК України).

Із наданих до суду доказів вбачається, що Позивач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, Позивач не позбавлений обов`язку утримувати неповнолітню дитину, має не критичний матеріальний стан, навпаки, як вбачається з матеріалів справи, позивач має стабільний, добрий фінансовий стан, а тому суд вважає, що позивач по даній справі взмозі забезпечити достойні умови розвитку та існування для всіх своїх дітей, - зокрема, - дитини від першого шлюбу, незважаючи на народження двох інших дітей від іншого шлюбу, при цьому, суд вважає, що позивачу при народженні слідчуючих дітей слід враховувати таке поняття, як планування сім`ї, планування витрат на їх повноцінне забезпечення, створення для дітей належних умов виховання та забезпечення, адже з віком витрати на дітей тільки підвищуються, та не мають тенденцію на зниження.

З огляду на вищенаведе, суд вважає позовні вимоги позивача ОСОБА_3 необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, що і є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 264 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовував позовну заяву позивач ОСОБА_3 , - в судовому засіданні, - не підтвердилися;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - обов`язок батька утримувати свою неповнолітню дитину;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 - ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 2 ст. 51 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18 «Щодо визначення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини» ст.ст. 2, 3, 7, 15, 18, 21, 27, 75, 77, 79, 80, 84, 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182, ч. 1 ст. 191 СК України;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов не підлягає до задоволення;

- судові витрати слід залишити за позивачем ОСОБА_3 ;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 - ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 2 ст. 51 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18 «Щодо визначення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини» ст.ст. 2, 3, 7, 15, 18, 21, 27, 75, 77, 79, 80, 84, 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182, ч. 1 ст. 191 СК України, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.