Уманський міськрайонний суд Черкаської області
Справа №203/4543/18
2/705/619/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючого судді Коваля А.Б.

секретаря судового засідання Безвенюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Новомосковського державного нотаріуса Дніпропетровської області про визнання правомірності і уточнень державного акту на право приватної власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про те, що 04 травня 2001 року державним нотаріусом Уманського району Черкаської області йому та його сестрі ОСОБА_3 видано свідоцтво про спадщину за законом.

У спадкове майно включена земельна ділянка 0,60 га, надана спадкодавцю для ведення особистого підсобного господарства, розташованого на території Старобабанівської сільської ради Уманського району Черкаської області. Вказана земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 15-39-212.

Однак, при оформленні в сільській раді акту, неназваний чиновник вніс у документ виправлення, надписавши по друкованому тексту вручну, що земельна ділянка передається у спільну часткову власність. Вочевидь, йшлося про 0,30 га на кожного спадкодавця. Ця розшифровка ніяким чином не впливала на зміст документу, не змінювала характеру правовідносин спадкоємців.

Підписаний посадовими особами і засвідчений гербовою печаткою органу місцевого самоврядування документ визнаний державним нотаріусом Уманського райони при оформленні спадщини. Усі ці роки будь-яких питань з цього приводу не виникало. Спадщина ними прийнята, на землю отримано кадастровий номер.

ІНФОРМАЦІЯ_1 сестра, яка проживала в с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області, померла. Тобто частка успадкованої нею земельної ділянки в Уманському районі переходила до нього. Однак, 28 вересня 2018 року, при спробі оформити свідоцтво на означене майно, місцевий державний нотаріус Л.П.Крутько заявила, що не може визнати акт на землю достовірним, при наявності виправлень, які не застережені посадовими особами та печаткою установи.

Те, що документ був підписаний посадовими особами, які вочевидь і внесли означені уточнення до документу і засвідчили гербовою печаткою, на нотаріуса не справило враження.

Зважаючи на те, що вказані дії нотаріуса вже понад два роки стали невмотивованою перешкодою на шляху отримання спадкового майна, вимушений звернутися до суду з цим позовом.

Просить суд прийняти рішення про правомірність уточнень, внесених до тексту державного акту про право приватної власності на землю від 24 вересня 2002 року серії ЧР 15-39-212, як таких, що не змінюють змісту і характеру правовідносин, встановлених означеним державним актом.

Зобов`язати Новомосковського державного нотаріуса вчинити нотаріальну дію видати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку площею 0,60 га, видану для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Старобабанівської сільської ради Уманського району Черкаської області.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив письмову заяву, у якій просить суд справу розглянути у його відсутність.

Представник відповідача Новомосковської районної державної нотаріальної контори ГТУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів.

Відповідно до передбачених Цивільним Законом засад захисту права власності держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів прав власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України у спосіб захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 15 ЦК України кожній особі гарантовано право на захист цивільних прав та інтересів, а відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції, чинній на час видачі акту) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. п. 1.13, 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 року № 43 складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об`єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановчих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією; роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта.

Відповідно до ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. А ст. 152 ЗК України передбачено, що вимагати усунення порушень свого права на землю має власник земельної ділянки або землекористувач.

Крім того, згідно п. 2.9. вказаної Інструкції усі записи в державних актах мають бути зроблені українською мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються.

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Судом, в ході розгляду справи було встановлено, що згідно постанови ОСОБА_2 , державного нотаріусу Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, від 28.09.2018 року, 15.06.2016 року на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом заведено спадкову справу № 220/2016 до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказаною постановою останньому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , на земельну ділянку площею 0,60 га, надану для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Старобабанівської сільської ради Уманського району Черкаської області, оскільки у державному акті про право власності на вказану земельну ділянку наявні закреслені слова та дописки, не застережені підписом посадової особи і печаткою установи, яка видала документ.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 травня 2001 року, виданого Уманською районною державною нотаріальною конторою та зареєстрованого у реєстрі за № 1567, спадкоємцями майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , є в рівних частках кожен: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається, в тому числі, із земельної ділянки розміром 0,60 га, наданої для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Старобабанівської сільської ради Уманського району Черкаської області, належної спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 15-39-22. У зазначеному свідоцтві вказано, що свідоцтво в частині земельної ділянки підлягає реєстрації у Старобабанівській сільській раді Уманського району Черкаської області.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру (а.с. 7) та відомостей про право власності (а.с. 8) дійсно позивач ОСОБА_4 та його покійна сестра ОСОБА_3 є власниками по 1/2 частці земельної ділянки площею 0,6000. Підставою права власності є свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване у реєстрі за № 1567, та державний акт ЧР 15-39-212.

Разом з тим, згідно копії державного акту серії ЧР 15-39-212 (а.с. 5), дійсно мають місце виправлення внесені від руки та ніким не засвідчені.

За змістом ст. 19 Конституції України способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, тобто суд може прийняти лише таке рішення, можливість ухвалення якого передбачена законодавством. Способи захисту прав мають бути встановлені законом або випливати із його положень чи бути передбачені договором. При цьому можливість пред`явлення конкретних позовних вимог та прохання про застосування конкретного способу захисту порушеного права в тих чи інших правовідносинах має бути передбачена законодавством, тобто юридично можливою.

За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 13, 206, 259, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Черкаського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Суддя: А. Б. Коваль