Справа № 216/343/17
провадження 2/216/231/20
РІШЕННЯ

іменем України

09 грудня 2020 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Бутенко М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Котенко А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом та просив суд усунути ОСОБА_4 від права спадкування за законом майна, яке належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Позовні вимоги обґрунтовані обставинами, за якими ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його дідусь ОСОБА_5 . Після його смерті залишилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги по закону є позивач і відповідач - онуки померлого, оскільки спадкоємців першої черги немає, так як дружина спадкодавця ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , їх син ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Він і відповідач є рідними братом та сестрою, але тільки по лінії батька, оскільки народилися від різних його шлюбів. За час свого життя спільних та родинних відносин не підтримували. Спадкова квартира по АДРЕСА_2 належала на праві спільної сумісної власності нашим дідові та бабусі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . В зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 бабусі відкрилася спадщина на належну їй частку у спільній сумісній власності на квартиру. Так як спадкоємці першої черги, а саме її чоловік ОСОБА_5 та син ОСОБА_7 від свого права на спадкування відмовилися на його користь, то 11 жовтня 2016 року ним було отримано Свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 на належну їй 1/2 частку зазначеної квартири. Так як ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх дідусь ОСОБА_5 , то як він так і відповідач, як спадкоємці за законом за правом представлення, маємо право успадкувати належну йому Ѕ частку квартири, що знаходитьсяпо АДРЕСА_2 . Вважає, що відповідач має бути усунена від права на спадкування з наступних підстав. З 1998року як дідусь так і бабуся проживали у АДРЕСА_3 разом зі своїм сином, а його батьком, та ним. Тому виходячи з того, що він народився у 1990 році, а з 1998 року вони стали проживати разом з ними, то з восьмирічного віку він виховувався ними, а коли дідусь та бабуся стали людьми похилого віку, хворіли, то вже догляд за ними виконував він. За 26 років його життя він жодного разу не бачився з відповідачем, вона жодного разу не приїздила ні до батька, ні до дідуся з бабусею, не цікавилася ні їх життям, ні здоров`ям. Навіть на їх похорон вона не приїжджала, участі в ньому не приймала ні матеріально, ні словами співчуття. За свого життя дідусь страждав на гіпертонічну дисциркуляторну енцефолопатію, ішемічну хворобу серця, в зв`язку з чим неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у Широківській центральній районній лікарні. Як під час хвороби, так і після дідусь перебував у безпорадному стані: в зв`язку з памороченням голови він не міг самостійно пересуватися, справляти природню потребу, а тому потребував сторонньої допомоги. Особливо тяжкий стан його став після смерті бабусі, тобто з 30.09.2013, все частіше стали приступи хвороби серця, аритмія, проблеми з тиском, хвороби вен які приводили до кровотечі з них. Все це не давало йому можливості самостійно, а то і взагалі відсутністю можливості рухатися. Так як він залишився без батька, без бабусі, то доглядав за дідусем він. Годував його з ложки, мив його, стелив та перестилав постіль та виконував іншу роботу по догляду за ним. В цей час йому б не завадила допомога сестри, а саме відповідача. 13.03.2016 дідусь у тяжкому стані був госпіталізований до Широківської ЦРЛ. Він кожного дня знаходився при ньому, і оскільки він був лежачим, то мив його, міняв пелюшки, постіль, годував його. Нікого іншого крім мене, в тому числі і відповідача, не було біля нього він вважає, що за таких обставин, відповідач не має право успадковувати майно після смерті дідуся, якого вона нехтувала, не доглядала, не лікувала та не допомагала, хоча він потребував допомоги, оскільки перебував у безпорадному стані через свою хворобу.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовну заяву підтримали, просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні позовну заяву не визнала просила відмовити у її задоволенні в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про час ті місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у запереченнях на позовну заяву відповідач зазначила, що позивачем-викладено обставини справи, які не відповідають дійсності та викладені не в повному обсязі з огляду на наступне. З 20.07.1985 її мати - ОСОБА_9 була одружена з ОСОБА_7 - її батьком. Однак, спільне життя у її батьків не склалось та 09.02.1989 шлюб між ними було розірвано. Батько переїхав проживати окремо та незабаром створив нову сім`ю в, якій народився у нього син - ОСОБА_1 , а тому він та позивач є рідними братом та сестрою по лінії їх батька - ОСОБА_7 . Будучи маленькою вона не пам`ятала свого батька та мати мені про нього ніколи не розповідала, тільки у 12-ти річному віці вона дізналась про існування її батька, дідуся, бабусю та рідного брата. Після цього вона намагалась відновити родинні відносини по лінії батька та почала спілкуватись та підтримувати з ним родинні відносини, також почала спілкуватись з бабусею та дідусем. Її батько навіть почав приїздити до неї на день народження та цікавитись її життям. З невідомих їй причин бабуся та дідусь не бажали підтримувати зі нею родинний зв`язок, однак вона хотіла турбуватись та цікавитись життям її рідних бабусі та дідуся. Тому, спілкуючись з батьком, вона цікавилась життям її бабусі та дідуся. Перед цим раніше померла бабуся ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , про її смерть їй не повідомив її брат, позивач по справі, з яким я на той час підтримувала родині стосунки. Вона вже дізналась про смерть бабусі зі слів батька коли приїхала його провідати. У 2012 році вона одружилась з ОСОБА_10 , та у нас народились спільні діти ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_7 . Вона весь час вона займається вихованням та доглядом за дітьми, та саме у період смерті бабусі її донька хворіла, мій батько знав про хворобу доньки, а тому не хотів говорити мені у цей період про смерть бабусі. Також, вона знала про хворобу батька, який мав алкогольну залежність та нажаль так сталось, що ІНФОРМАЦІЯ_4 їх батько помер з діагнозом цироз печінки. У батька на похоронах вона була присутня та допомагала в межах своїх можливостей, адже мала двох малолітніх дітей. Підтримуючи родинний зв`язок з її братом, позивачем по справі, у соціальних мережах, вона знала, що стан дідуся після смерті батька погіршився, він почав надмірно вживати алкогольні напої та у нього відкрилась хвороба цироз печінки. У лікарні його лікарі підтримували життєдіяльність та брат проживав разом з ним у смт Широке. Незабаром брат їй повідомив, що дідусь помер у лікарні та будуть похорони. Вона тоді мала хвору дитину на руках та перебувала на лікарняному, повідомивши брата про те, що з поважних причин я не зможу фізично приїхати на похорон та запитала чи потрібна будь-яка допомога на поховання, але брат сказав, що нічого непотрібно. Однак, позивач надає до суду копії медичної картки та виписний епікризу з іншими хворобами не від тієї, від якої дідусь помер насправді ( що також підтверджується скрін шотами з соцмережі), а тих хвороб якими дідусь хворів за життя. За життя дідусь та бабуся мали у спільній приватній власності житлову квартиру у АДРЕСА_2 . Після смерті бабусі відкрилась спадщина на Ѕ частку майна, однак у право на спадкування ні дідусь ні батько не вступали, та тим самим не отримали за життя свідоцтво про право на спадщину за законом. Тільки після смерті батька та дідуся, її брат звернувся до державного нотаріуса Широківської нотаріальної контори Дніпропетровської області Горбаченко О.В. та одразу 11.10.2016 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартири після смерті бабусі - ОСОБА_6 . Враховуючи, що батько та дідусь померли не прийнявши спадщину після смерті бабусі, на частку бабусі мали право на спадкування її онуки - вона - ОСОБА_4 та її брат - ОСОБА_1 . Однак, без її відома та повідомлень від нотаріальної контори за місцем відкриття спадкової справи, її брат отримав Ѕ частку спадкової квартири, а тому вона вважаю, що дії нотаріуса є сумнівними та свідоцтво про право на спадщину законом видане неправомірно з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, після смерті дідуся відкрилась спадщина на його Ѕ частку житлової квартири у АДРЕСА_2 , а тому в 6-ти місячний термін мною було подано особисто заяву до державного нотаріуса Широківської нотаріальної контори Дніпропетровської області Горбаченко О.В. про прийняття спадщини після смерті дідуся ОСОБА_5 . Однак, враховуючи, що її брат, позивач по справі, не бажав щоб вона прийняла спадщину після смерті бабусі, звісно наразі він не бажає щоб вона вступила в право на спадкування іншої частини квартири після смерті дідуся шляхом подання такої позовної заяви до суду. А тому, навмисно чинить їй перешкоди на її законне право отримати частку у спадковому майні, які залишилось після смерті хоча б її дідуся, не кажучи що за навмисних дій брата, вона втратила право на спадкування після смерті бабусі. Крім того, якщо проводити паралель прийняття спадщини, спадкова частка квартири бабусі та дідуся повинна була перейти у власність батька, якщо б він на момент смерті своїх батьків був живим. А тому, вона має законне право на вступ у спадщину після смерті дідуся. А своїми діями позивач навмисно чинить їй перешкоди та бажає позбавити її права на спадкування після смерті дідуся, так як він позбавив її права на спадкування після смерті бабусі. Отже, вона, відповідач по справі, та її брат, позивач по справі, маємо рівні права на спадкування. За життя вона виховувалось без батьківської турботи та піклування, батько не допомагав їй матеріально та не сплачував щомісячні аліменти. Враховуючи, що батьки зобов`язані забезпечувати своїх дітей, а тому, вона вважає що її законна частка у спадковому майні дідуся є маленькою компенсацією за її дитячі роки, які я провела без батьківської турботи та підтримки. У зв`язку із чим просить відмовити у задоволенні позовної заяви.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що знаю позивача з народження, а відповідача ОСОБА_4 бачила лише у дитинстві і на похованні батька. Також зазначила, що позивач доглядав за хворим дідусем, а відповідач не доглядала.

Вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , який був батьком позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_12 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження сторін та свідоцтва про укладення шлюбу відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на Ѕ частину квартири по АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за законом за правом представлення є його онуки ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 .

05 травня 2016 року відповідач ОСОБА_4 звернулася до Першої криворізької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дідуся ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією її заяви.

04 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Першої криворізької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дідуся ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією його заяви.

Суд, позивача та його представника, представника відповідача та свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, при розгляді таких справ суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред`явлена лише після смерті спадкодавця.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановления рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

З огляду на вищевикладені норми закону та роз`яснення судів, позивач зобов`язаний підтвердити дійсність викладених обставин у позові належними та допустимими доказами, а саме що відповідач дійсно ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги та в змозі надати таку допомогу, перебування спадкодавця у безпорадному стані та його потребу в допомозі саме стороною відповідача, навмисне ухилення відповідача від спілкування з спадкодавцем та надання належної допомоги шляхом установлення в діях відповідача винної поведінки.

Так в судовому засіданні було встановлено, що відповідач цікавилися станом здоров`я дідуся, пропонувала позивачу свою допомогу, тобто не ухилялась від надання допомоги хворому діду, що підтверджується скриншотами листування сторін у соціальній мережі.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням того, що в діях відповідача ОСОБА_4 не було встановлено винної поведінки та навмисного ухилення відповідача від спілкування з спадкодавцем та надання належної допомоги, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог позивача про встановлення батьківства та внесення відомостей про батька до актового запису про народження.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 109, 141, 264-265 ЦПК України, ст .ст. 1223, 1224, 1261 ЦК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя М.В. Бутенко