Постанова

Іменем України

29 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 441/1502/18

провадження № 61-21425св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В. (суддя-доповідач),
суддів:Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,
Погрібного С. О., Усика Г. І.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 лютого 2019 року у складі судді Яворської Н. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколота Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про реальний поділ будинковолодіння та земельної ділянки, набутих у порядку спадкування.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником 3/4 частини будинковолодіння (садиби) на АДРЕСА_1 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_3 та земельної ділянки площею 0,1704 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Власницею іншої 1/4 частини вказаного будинковолодіння та земельної ділянки для його обслуговування є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30 травня 2017 року, виданим після смерті її дочки ОСОБА_4 . У добровільному порядку вирішити спір про поділ будинку сторони не можуть.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд провести реальний поділ будинку з господарськими та надвірними спорудами і земельної ділянки відповідно до успадкованих часток кожному за варіантом № 2 висновку будівельно-технічної експертизи від 17 серпня 2018 року № 017/18 та вирішити питання поділу судового збору і витрат за проведення експертизи.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 27 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Здійснено реальний поділ будинковолодіння на АДРЕСА_1 з усіма господарськими будівлями та спорудами між ОСОБА_1 , співвласником 3/4 частини, та ОСОБА_2 , співвласником 1/4 частини, згідно із варіантом № 2 висновку будівельно-технічної експертизи від 17 серпня 2018 року № 017/18. Із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за різницю у частках у спірному будинковолодінні у розмірі 91 893,00 грн.

Зобов`язано ОСОБА_5 демонтувати сантехнічні прилади у приміщенні санвузла під літ. 1-7; обладнати тамбур у приміщенні під літ. 1-7; обладнати ґанок-сходи; пробити дверний проріз до виходу з приміщення новоутвореного тамбура під літ. 1-7 із встановленням подвійних дверей; пробити дверний проріз із встановленням дверей з приміщення під літ. 1-7 у житлову кімнату під літ. 1-6; обладнати сумісний санвузол у приміщенні коридору під літ. 1-1; встановити гвинтові сходи на мансардний поверх з приміщення житлової кімнати під літ. 1-6; обладнати кухню у приміщенні житлової кімнати під літ. 1-9 над кухнею першого поверху під літ. 1-3 (згідно із вимогами ДБН).

Зобов`язано ОСОБА_2 у приміщенні коридору сходової клітки під літ. 1-2 обладнати сумісний санвузол площею 3,8 кв. м із встановленням двох перегородок із дверима, прибити два дверних прорізи із встановленням дверей у приміщенні новоутвореного коридору - тамбура.

У задоволенні інших вимог позову відмовлено.Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частково судові витрати у розмірі 3 524,00 грн, частково витрати за проведення експертизи у сумі 5 600,00 грн, всього - 9 124,00 грн.

Здійснюючи поділ спірного домоволодіння за варіантом № 2 висновку будівельно- технічної експертизи від 17 серпня 2018 року № 017/18, суд першої інстанції виходив із того, що різниця в ідеальних частках за таким варіантом є значно меншою, ніж за варіантом № 1 висновку будівельно-технічної експертизи від 17 серпня 2018 року № 017/18. Вимога позивача про реальний поділ земельної ділянки є безпідставною, оскільки в останнього відсутнє право власності на земельну ділянку.

Постановою Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 лютого 2019 року у частині розподілу будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано частково та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Здійснено реальний поділ будинковолодіння на АДРЕСА_1 , з усіма господарськими будівлями та спорудами між ОСОБА_1 , співвласником 3/4 частини, та ОСОБА_2 , співвласницею 1/4 частини, згідно із варіантом № 1 висновку будівельно-технічної експертизи від 17 серпня 2018 року № 017/18. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за різницю у частках у спірному будинковолодінні у розмірі 65 637,00 грн.

Співвласникам житлового будинку літ. «А-1» необхідно закласти дверний проріз із приміщення коридору літ. 1-1 у приміщення ванни літ.1-7; демонтувати сходи на мансарду і встановити перекриття між частиною сходової клітки першого поверху і мансарди. Зобов`язано ОСОБА_2 у приміщенні коридору сходової клітки літ. 1-2 обладнати сумісний санвузол площею 3,8 кв. м із встановленням перегородки з дверима.Зобов`язано ОСОБА_1 провести ремонтно-будівельні роботи. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнуто із ОСОБА_2 12 874,00 грн судового збору в дохід держави.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що за встановленими обставинами найбільш доцільним та справедливим є розподіл спірного будинковолодіння за варіантом № 1 висновку будівельно-технічної експертизи від 17 серпня 2018 року № 017/18.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У грудні 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 лютого 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення в частині розподілу судових витрат та ухвалити нове рішення в цій частині.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, ухваливши рішення про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , безпідставно стягнув із останньої судовий збір за подання апеляційної скарги та не здійснив перерозподілу судових витрат у справі.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Мотиви, із яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Позовна вимога майнового характеру - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно, на володіння майном і будь-які форми його використання на договірній чи позадоговірній основі.

Між сторонами дійсно виник спір щодо припинення спільної часткової власності та поділу спірного будинковолодіння.

Таким чином, позовна вимога про реальний поділ будинковолодіння та земельної ділянки є майновою, оскільки за своєю правовою природою пов`язана з підтвердженням прав на майно та його володінням.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що з 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1 762,00 грн.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду справляється у розмірі, що становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Оскільки у цій справі позов носить майновий характер, тому, виходячи з вимог підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору має обчислюватися з урахуванням вартості спірного майна.

Згідно з висновком будівельно-технічної експертизи від 17 серпня 2018 року № 017/18, зробленим Товариством з обмеженою відповідальністю «Гал-Світ», дійсна вартість спірного будинку разом із господарськими будівлями та спорудами складає 1 323 942,00 грн. Матеріали справи не містять відомостей щодо вартості спірної земельної ділянки.

Враховуючи те, що 1 відсоток від ціни позову у цій справі становить більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (у розмірі станом на день подання позову), тому судовий збір за подання позовної заяви повинен складати 8 810,00 грн (1 762,00 грн ? 5), за подання апеляційної скарги - 13 215,00 грн (8 810,00 грн ? 150 %).

Таким чином, загальна суму судових витрат, які повинні понести сторони у цій справі, становить 33 225,00 грн, що включає у себе витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 22 025,00 грн (8 810,00 грн + 13 215,00 грн) та витрати, пов`язані із проведенням експертизи, у розмірі 11 200,00 грн.

Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Переглянувши справу в порядку апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_2 , рішення суду першої інстанції скасував частково та ухвалив нове рішення, яким здійснив поділ спірного будинковолодіння згідно із варіантом № 1 висновку будівельно-технічної експертизи від 17 серпня 2018 року № 017/18.

Разом з цим суд апеляційної інстанції у порушення вимог частини тринадцятої статті 141 ЦПК України не здійснив розподілу судових витрат, залишивши при цьому в силі рішення суду першої інстанції у частині стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат у справі, та безпідставно стягнув із відповідача у дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 12 874,00 грн.

Враховуючи наведене, рішення судів попередніх інстанцій у частині вирішення питання розподілу судових витрат підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення у цій частині.

У результаті проведення поділу майна право спільної часткової власності припиняється та особи набувають права власності на виділене їм майно.

Тобто вирішення вимоги про реальний поділ майна пов`язане із визнанням за особою права власності на майно, а тому, здійснюючи розподіл судових витрат між сторонами за результатами розгляду справи, судам необхідно виходити із вартості присудженого майна кожній стороні.

Зі змісту висновку будівельно-технічної експертизи від 17 серпня 2018 року № 017/18 вбачається, що за варіантом № 1 розподілу житлового будинку та господарських будівель і споруд частка ОСОБА_1 складає 80/100 частини, частка ОСОБА_2 - 20/100 частини.

Здійснивши поділ спірного будинковолодіння за варіантом № 1 висновку будівельно-технічної експертизи від 17 серпня 2018 року № 017/18, суд стягнув із позивача на користь відповідача грошову компенсацію за різницю в частках будинковолодіння у розмірі 65 637,00 грн.

Співвідношення вартості майна у сторін залишилося у пропорціях: 3/4 - у позивача та 1/4 - у відповідача.

Враховуючи наведе, судові витрати у частині сплати судового збору у сумі 22 025,00 грн підлягають розподілу між сторонами пропорційно вартості майна, присудженого кожній із сторін за результатами розподілу, а саме: на позивача покладаються судові витрати, які складаються із судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 202,50 грн (8 810,00 грн ? 1/4), судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 303,75 грн (13 215,00 грн ? 1/4), на відповідача - судового збору за подання позовної заяви у розмірі 6 607,50 грн (8 810,00 грн ? 3/4), судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 9 911,25 грн (13 215,00 грн ? 3/4).

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 8 810,00 грн, а тому Верховний Суд із урахуванням положень частини десятої статті 141 ЦПК України вважає за можливе зобов`язати відповідача компенсувати позивачу судові витрати у цій частині в загальній сумі 6 607,50 грн.

При зверненні до суду апеляційної інстанції підлягав сплаті судовий збір у розмірі 13 215,00 грн, проте суд своєю ухвалою від 10 квітня 2019 року відстрочив сплату судового збору.

При цьому, апеляційний суд помилково визначив розмір судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 12 874,00 грн, оскільки розрахунок судового збору у зазначеному розмірі не відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи те, що на момент перегляду касаційним судом оскаржуваних судових рішень сума судового збору за подання відповідачем апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції ніким не сплачена, тому судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню із сторін на користь держави пропорційно розміру задоволених вимог.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, Верховний Суд дійшов висновку, що такі витрати необхідно покласти на обидві сторони у рівних частинах, оскільки висновок будівельно-технічної експертизи від 17 серпня 2018 року № 017/18 містить відомості щодо варіантів розподілу спірного будинковолодіння, такі відомості мають значення для двох сторін справи та без проведення такої експертизи вирішити справу по суті було б неможливим.

Таким чином, рішення суду першої інстанції у частині стягнення із відповідача на користь позивача витрат за проведення експертизи у розмірі 5 600,00 грн є правильним, підстави для його скасування відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Викладене вище дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення судів попередніх інстанцій у частині розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору - скасуванню із ухваленням у цій частині нового судового рішення про розподіл між сторонами судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 лютого 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у частині розподілу судових витрати у вигляді судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6 607,50 грн за розгляд справи у суді першої інстанції.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 9 911,25 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3 303,75 грн.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 лютого 2019 року у незміненій постановою Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року частині про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат за проведення експертизи у розмірі 5 600,00 грн залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик