22-ц/804/220/20
221/4804/19

Єдиний унікальний номер 221/4804/19
Номер провадження 22-ц/804/220/20
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

за участю секретаря Сікори М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 30 жовтня 2019 року у складі судді Безрук Т.В., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

26 червня 2019 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 18.07.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, однак його своєчасне погашення разом з відсотками та іншими платами відповідно до умов договору відповідач не здійснила. Внаслідок зазначеного станом на 30.04.2019 року відповідач має заборгованість у сумі 118412,60 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 2550,79 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 108485,02 гривень, заборгованість за пенею та комісією у сумі 1500 гривень. а також штраф (фіксована частина) у сумі 250 гривень та штраф (процентна складова) у сумі 5626,79 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 30 жовтня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2550,79грн. Вирішено питання щодо судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у анкеті-заяві позичальника підписаній сторонами 18.07.2008 року, не зазначено термін дії кредитної картки, відсутні відомості щодо процентної ставки, не зазначені умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. (а.с.7)

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даним рішенням, позивач АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Волноваського районного суду Донецької області від 30 жовтня 2019 року скасувати в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що відповідно до підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви, відповідач згоден, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг. Відповідач погодилася на розмір відсоткової ставки 2,5 на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та розмір штрафів 250 грн. +5% від суми позову. Також 18.07.2008 року відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки універсальна, 55 днів пільгового періоду в якій зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Рішення суду першої інстанції щодо не ознайомлення відповідача з Тарифами, Умовами та Правилами ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч.6 ст.81 ЦПК України, а тому звільнення відповідача від сплати заборгованості є безпідставним.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 скористався правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу в якому зазначив, що відповідач не визнає погодження в Анкеті заяві відсоткової ставки на рівні 2,5% на місяць та розмір штрафів. Відповідач не підписувала розділ «5» Анкети-заяви, де зазначено відсоткову ставку. Крім того відповідач не визнає підписання будь якої Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Оригінал вказаної Довідки матеріали справи не містять, тому вона не є належним та достовірним доказом, бо це не э Тарифами Банку. Позивач на вказану довідку не посилався ні в кредитному договорі, ні в позові, ні в судовому засіданні, тому вона не може бути складовою кредитного договору. Крім того ні Анкета заява, ні Довідка не є читабельними. Оскільки Довідка не була зазначена в позовній заяві як доказ, суд не повинен був її досліджувати. Відомості про строк дії картки позивач не надав, хоча розрахунок зробив до 30.04.2019 року. Розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону, оскільки термін дії кредитної картки сплив 09.2015 року, підтвердженням чого є оригінал картки, яку зберегла відповідач. Рішення суду просив залишити без змін.

Представник позивача ОСОБА_3 Н.В. в суді апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, рішення першої інстанції без змін.

В судове засідання не з`явилася відповідач ОСОБА_1 , надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає, обставини судом першої інстанції встановлено не повно, висновки зроблено без дотримання вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення з відповідача тіла кредиту ніким не оскаржується, тому в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до укладеного договору від 18.07.2008 року № б/н відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Звертаючись до суду із позовом, АТ КБ «ПриватБанк» надало копію Анкети - Заяви від 18.07.2008 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана відповідачем, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карток про умови кредитування з використанням платіжної картки, а також розрахунок заборгованості.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач отримувала кредитні кошти від позивача, та здійснювала їх часткове повернення, що свідчить про наявність кредитних правовідносин між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем.

Вказані обставини стали підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 2550,79 грн.

Щодо розміру відсотків, позивач посилається на Анкету-Заяву, Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг в «ПриватБанку». Однак з Анкети-Заяви не вбачається який саме розмір відсотків відповідач повинна сплачувати позивачу. Що стосується Тарифів та Умов, які є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, то позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-Заяву.

Оскільки позивач не довів наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру відсотків, комісії, пені і штрафів, порядку користування кредитними коштами, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно положень ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги є підставою для скасування рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків та зміни в частині стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

В якості підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем, позивач надав копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану відповідачем 18.07.2008 року та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що по суті є витягом з Тарифів, підписану відповідачем в той же день, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 18.07.2008 року, станом на 30.04.2019 року, Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та ксерокопію паспорту боржника.

Ті обставини, що копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписана відповідачем 18.07.2008 року та Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що по суті є витягом з Тарифів, підписана в той же день відповідачем нечитабельні, є підставами для залишення позову без руху, у відповідності до положень ст.ст.175, 185 ЦПК України, а не для постановлення рішення на підставі припущень.

З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами між сторонами було погоджено в розмірі 2,5% базової відсоткової ставки в місяць.

З огляду на вказане колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з розрахунком заборгованості по відсоткам, наданим суду апеляційної інстанції представником позивача, проведеним в межах дії кредитної картки до 30.09.2015 року, з урахуванням погодженої сторонами відсоткової ставки 2,5%, згідно якого розмір відсотків, які повинна сплатити відповідач дорівнює 1310,19грн.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені та штрафів колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як відповідач проживає в м. Волноваха, Донецької області, яка передбачена Переліком населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р.

Згідно ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, проте не повно дослідив наявні у справі докази, а тому не надав їм належну оцінку, що стало підставою для скасування рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків.

Вказаний висновок ґрунтується на позиції висловленій у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18), від 11.12.2019 року по справі 153/1334/16-ц, 18.12.2019 року по справі №205/2825/18

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції повинно бути скасовано в частині стягнення відсотків з підстав, викладених в апеляційній скарзі та змінено в частині стягнення понесених позивачем судових витрат.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно положень ч.1 ст.141 ЦКП України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивач звертаючись до суду заявив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 118412,60грн., проте позов задоволено лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 4333,29грн., та стосовно відсотків в сумі 1310,19грн. що відповідає 3,26% від ціни позову, як наслідок з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги в сумі 156,59 гривень.

Повний текст постанови виготовлено 05 березня 2020 року.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 30 жовтня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками по кредитному договору № б/н від 18.07.2008 року скасувати та постановити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за кредитним договором № б/н від 18.07.2008 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» , рахунок № НОМЕР_2 заборгованість по відсоткам за кредитним договором № б/н від 18.07.2008 року в сумі 1310(одна тисяча триста десять)гривень 19 копійок.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 30 жовтня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» , рахунок № НОМЕР_2 судові витрати понесені при подачі позову та апеляційної скарги в сумі 156(сто п`ятдесят шість) гривень 59 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді С.А. Зайцева

Л.М. Кочегарова