КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 757/59640/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3810/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Писанець В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

3 березня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Хоменко І.О.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання частково недійсним договору про відступлення прав вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання частково недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки.

В подальшому позивачем змінено предмет позову, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 23 березня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір.

У забезпечення викання зобов`язань за кредитним договором, 23 березня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, згідно якого позивач передала в іпотеку належну їй квартиру.

У квітні 2015 року позивачу стало відомо про укладення між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, згідно якого останнє набуло статусу кредитора у вказаному вище кредитному договорі. Такий договір позивач вважає частково недійсним, оскільки, Банк не мав права відступати право вимоги до боржника фізичної особи, адже ТОВ «Кей-Колект» не має генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, а тому відступлення права вимоги щодо кредиту, який був отриманий у іноземній валюті не відповідає вимогам чинного законодавства, а з наданих відповідачем документів неможливо встановити чи відбулось відступлення та чи набув фактор права вимоги до позивача, оскільки відповідачем не надано додатку 1 до договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки.

У зв`язку із викладеним, просила суд визнати недійсними положення Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» від 12 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, реєстраційний номер №5207-5208. які передбачають передачу прав вимоги за Договором іпотеки №50478 від 23 березня 2007 року укладеним ПАТ«УкрСиббанк» з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект», скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження, а саме:номер запису про іпотеку: 18414369, дата, час державної реєстрації: 29.12.2016 16:59:43.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року позов залишено без задоволення.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року у справі № 757/59640/16-ц, якою накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , РНОНМ НОМЕР_1.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та позивачем укладено кредитний договір № 0, згідно з яким ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 820 000 дол. США на умовах, передбачених договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем укладено іпотечний договір від 23 березня 2007 року, за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_2 .

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір про відступлення права вимоги № 1.

Пунктами 1.1, 1.2 договору факторингу передбачено, що ПАТ «УкрСиббанк» зобов`язується передати ТОВ «Кей-Колект»», а останнє прийняти, права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти на умовах, визначених договором. Обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладення цього договору, визначений у додатку 1 до цього договору.

Як вбачається із виписки з додатку 1 до договору факторингу, до списку договорів, за якими було передано право вимоги згідно Договору факторингу входить і Кредитний договір.

Пунктом 3.2 договору факторингу передбачено, що відступлення права вимоги засвідчується складанням сторонами акта приймання-передачі прав вимоги за формою згідно з Додатком 2 до цього договору. Акт приймання-передачі прав вимоги складається сторонами виключно після одержання клієнтом суми фінансування.

Такий акт був складений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» 12 грудня 2011 року, пунктом 2 якого вони визначили, що відступлення прав вимоги набуває чинності з моменту підписання ними цього документа.

Отже, усі права первісного кредитора у зобов`язанні за Кредитним договором перейшли до ТОВ «Кей-Колект».

Також до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за договором іпотеки на підставі договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» 12 грудня 2011 року та виписки з додатку 1 до цього договору.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника), що передбачає частина 1 статті 1077 ЦК України.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається, що передбачає стаття 1078 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний договір укладений з дотриманням норм чинного законодавства.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що оспорюваний договір відступлення права вимоги за договором іпотеки не містить жодних посилань на відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеним саме з ОСОБА_2 та взагалі не підтверджує зміну іпотекодержателя за договором іпотеки № 50478 від 23 березня 2007 року з огляду на наступне.

Як вбачається з договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідченого 12 грудня 2011 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. за реєстровим номером 5207, Цедент передає, а Цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у Додатку 1 до цього Договору (т. 1 а.с. 13-141).

Згідно Виписки з Додатку 1 до договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року, ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за договором іпотеки від 23 березня 2007 року, укладеним з ОСОБА_2 на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 0 (т.1 а.с. 142, т. 2 а.с. 153).

Також колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що у ТОВ «Кей-Колект» відсутня ліцензія на здійснення валютних операцій, придбання права вимоги за валютними кредитами та права вимоги за договорами іпотеки з огляду на наступне.

Згідно частини 5 статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог ЦК України та цього Закону.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію фінансової установи №732 від 78 грудня 2011 року ТОВ «Кей-Колект» є фінансовою установою, яка має право без отримання ліцензії та/або дозволів здійснювати види фінансових послуг, а саме - факторинг.

А тому суд вважає необґрунтованими доводи представника позивача про те, що ТОВ «Кей-Колект» не має відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій, оскільки відповідно до вищевказаного свідоцтва, діяльність ТОВ «Кей-Колект» відповідає положенням пункту 11 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а положеннями ст.5 цього Закону не встановлено обов`язку для фінансової установи здійснювати операції з надання фінансових послуг, зокрема, факторингу на підставі відповідної ліцензії.

Крім того, ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а в даному випадку між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір відступлення права вимоги.

Оскільки ТОВ «Кей-Колект» не здійснював видачу кредиту, відповідно не потребує генеральної чи індивідуальної ліцензії для кредитування, набуття права вимоги фактором по кредитному зобов`язанню є правомірним.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6 листопада 2009 року визначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що договір факторингу та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки були укладені з дотриманням вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про обтяження також обґрунтовано залишені судом без задоволення, оскільки є похідними від вимоги про визнання недійсними положень договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 5 березня 2020 року.

Головуючий

Судді