справа № 489/2094/20
провадження №2/489/1726/20
11 грудня 2020 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про відібрання дітей,
В травні 2020 року позивач, діючи в інтересах малолітніх дітей, звернувся з позовом до відповідача, в якому просив суд відібрати від матері ОСОБА_5 без позбавлення батьківських прав, дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є одинокою матір`ю вищевказаних дітей, вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає по АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 04.05.2017, а найменша дитина ОСОБА_4 з 04.02.2020, перебувають на обліку служби у справах дітей адміністрації Заводського району як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків. Родина проживає у житлі, що належить сторонній особі, без реєстрації. Будинок складається з двох половин, з окремими входами. В одній половині будинку проживає відповідач з дітьми та співмешканцем ОСОБА_6 , у другій - ОСОБА_7 та її співмешканець ОСОБА_8 . Зі слів ОСОБА_7 , відповідач іноді залишала дітей на її догляд, а сама зникала на кілька днів.
Діти не відвідують дошкільні заклади, не отримують ніякої освіти та навчання. ОСОБА_2 ще з 2017 року має пахово-мошоночну грижу, яка потребує оперативного втручання, але досі не оперована. Під час перебування дітей на обліку, родина неодноразово відвідувалась за місцем проживання, з матір`ю неодноразово проводились профілактичні бесіди, під час яких мати весь час обіцяла змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків на краще, але не зробила цього. ОСОБА_1 є учнем першого класу ЗОШ №21, але через відсутність прогресу у навчанні направлений адміністрацією навчального закладу до Інклюзивного ресурсного центру №1. Відповідно до рекомендацій центру, дитині необхідно пройти консультації невропатолога та психіатра, але мати нічого не зробила, чим порушує право дитини на освіту згідно з тією навчальною програмою, якої потребує дитина. Народження найменшої дитини, ОСОБА_4 не було своєчасно зареєстровано, що свідчить про безвідповідальність та байдужість матері.
Черговим відвідуванням родини за місцем проживання, 31.01.2020 встановлено, що діти знаходяться в незадовільних матеріально-побутових умовах: в половині будинку, де мешкає родина, наявний стійкий неприємний запах, антисанітарія, бруд, аварійна стеля. Байдужість матері до навчання та лікування дітей може призвести до негативних наслідків та може загрожувати їх життю та здоров`ю, у зв`язку з чим Комісія з питань захисту прав дитини Миколаївської міської ради вважає за доцільне відібрати дітей від матері без позбавлення батьківських прав.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.05.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання, призначене на 26.11.2020 на 12:50 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача надала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, та прийняти рішення на розсуд суду .
Відповідач причин неявки суду не повідомила та правом на подання відзиву не скористалась. Направлена на її адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання.
Третя особа свого представника у судове засідання не направила, причини його неявки не повідомила, правом на подання пояснень щодо позовної заяви не скористалась.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, приходить до наступного.
З паспорта серії НОМЕР_5 , виданого 11.09.2009 Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області на ім`я відповідача, вбачається, що остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте, як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, відповідач разом з дітьми фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно відповіді Комунального закладу Миколаївської міської ради «Центру первинної медико-санітарної допомоги №6» №01-09/622 від 29.05.2017 діти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають під наглядом у сімейного лікаря з народження, за ними здійснюється якісний медичний патронаж. Мати з дітьми відвідує сімейного лікаря постійно та вчасно, якщо вони хворіють доглядає за ними, купує їм ліки, але діти не завжди охайні, сім`я опинилась в складних життєвих обставинах.
Як вбачається з інформації наданої Центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді №2042 від 28.07.2017 рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 04.05.2017 сім`ю відповідача взято під соціальний супровід Центру. Під час неодноразових відвідувань було встановлено, що санітарно-гігієнічні умови сім`ї частково покращились, діти в невеликій кількості забезпечені речами першої необхідності, одягом та взуттям відповідно до сезону, об лаштовані окремі місця для сну, наявна достатня кількість продуктів харчування. Робота з сім`єю продовжується.
Згідно відповіді Комунального закладу Миколаївської міської ради «Центру первинної медико-санітарної допомоги №6» №01-09/113 від 07.02.2020 сім`я утримується за рахунок батька ОСОБА_9 (шлюб з відповідачем не зареєстрований), соціальна допомога на дітей не оформлена. Соціально-побутові умови незадовільні, будинок опалюється електричним каміном, сім`я проживає в двох кімнатах. Діти неохайні, часто хворіють, проте за медичною допомогою звертаються, призначення лікаря виконують. Діти щеплені за віком. ОСОБА_2 має не оперовану пахову грижу, мати не мала змоги лягти з сина на операцію, оскільки на час її призначення захворіли молодші дівчата та проходили стаціонарне лікування. ОСОБА_1 через відсутність прогресу у навчанні був направлений до Інклюзивного ресурсного центру №1. Центр відвідали один раз, для подальшого відвідування необхідно пройти консультації невролога та психіатра й оформити пакет документів. Ці консультації не проведені, інклюзивний центр не відвідують. мати пояснює це важким матеріальним та соціальним становищем.
Відповідно до актів обстеження умов проживання від 21.06.2018, 25.01.2019 та 31.01.2020 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , складається з трьох кімнат та розділене на дві частини, в одній з яких проживаю відповідач з дітьми та її співмешканець. В будинку наявне електропостачання та пічне опалення. Будинок мебльований, у дітей є спальні місця, іграшки, вони забезпечені речами та продуктами.
20.10.2020 органом опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради надано висновок №5947/02.02.01-22/25/14/20 з якого вбачається, що причини для відібрання дітей у відповідача на даний час відпали, тому орган опіки і піклування вважає недоцільним відібрання малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від їх матері ОСОБА_5 .
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За положеннями статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.
Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (заява №2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.
У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.
Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 по справі № 400/936/18.
Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №5947/02.02.01-22/25/14/20, з якого вбачається, що орган опіки і піклування вважає недоцільним відібрання малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від їх матері ОСОБА_5 , суд не вбачає підстав для відібрання у відповідача дітей без позбавлення її батьківських прав.
Суд вважає, що відібрання дитини від матері не забезпечуватиме інтересів самих дітей та може стати психотравмуючим фактором для них, питання щодо належного виховання дітей можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання з матір`ю.
За такого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про відібрання дітей відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивач - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ;
відповідач - ОСОБА_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 1.
Повний текст судового рішення складено 11.12.2020.
Суддя І.В.Коваленко