КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року

м. Київ

справа №758/2866/16-ц

провадження № 22-ц/824/14127/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 , Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради

третя особа - житлово-будівельний кооператив «Авіатор 11»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року у складі судді Васильченка О.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, третя особа житлово-будівельний кооператив «Авіатор 11» про визнання права власності на частину квартири, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на частину квартири.

У 2018 році представник позивача ОСОБА_3 подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просила: визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 41,93 кв.м.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29109414 від 05.04.2016 року 15:31:54, прийнятого державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Микитенко О.В.; скасувати запис про право власності ОСОБА_2 за №14028172 від 30.03.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилалася на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 липня 1974 року по 06 квітня 1989 року.

На підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 13.06.1985 року ОСОБА_2 був виданий ордер № 051598 на сім`ю з 3 осіб на право заняття 3 кімнат житловою площею 41.93 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 .

21 серпня 1989 року між сторонами було укладено мирову угоду, яка була посвідчена головою правління ЖБК «Авіатор-11» про поділ паю в сумі 5 738 карбованців станом на серпень 1989 року, відповідно до якої за ОСОБА_1 закріплено 3 309 карбованців, а за ОСОБА_2 закріплено 2 429 карбованців.

Згідно довідки ЖБК «Авіатор-11» від 11 лютого 2016 року ОСОБА_1 повністю оплатила 3 309 карбованців та повністю сплатила внески за утримання будинку та комунальних послуг.

Зазначала, що станом на час подання позову до суду право власності на спірну квартиру не було зареєстроване.

Проте, 30 березня 2016 року, тобто під час розгляду даної справи судом, було видано свідоцтво про право власності на квартиру, відповідно до якого спірна квартира перебуває у приватній власності відповідача.

На підставі викладеного просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з указаним рішенням 13 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим з огляду на те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи внаслідок неправильної оцінки доказів, неправильно визначив відповідно до встановлених обставин правовідносини, висновки суду не відповідають обставинам та матеріалам справи, а також судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Посилається на те, що вона з відповідачем за мировою угодою від 21 серпня 1989 року, затвердженою ЖБК «Авіатор-11», розподілили між собою пайові внески, позивач та відповідач внесли відповідні частини пайових внесків, а отже, на думку апелянта, станом на 28 березня 1992 року ОСОБА_1 набула право власності на 2/3 частини спірної квартири.

Зауважує, що спір у даній справі виник виключно щодо розміру її частки у спірній квартирі, оскільки позивач уважає, що їй належить 2/3 частини квартири, а на думку відповідача частки в квартирі є рівними.

12 листопада 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_2 , в якому останній зазначає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. Зауважує, що не заперечував під час розгляду справи судом першої інстанції та не заперечує на стадії апеляційного розгляду, що позивач має право на Ѕ частину спірної квартири, але не на 2/3, на які остання претендує.

26 листопада 2020 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМР (КМДА), в якому останній просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вказує, що не є належним відповідачем по даній справі, оскільки між позивачем та департаментом не виникали правовідносини.

До того ж, 20 листопада 2020 року до суду надійшла спільна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про укладення мирової угоди разом з текстом самої мирової угоди.

Посилаючись на приписи ст. 373 ЦПК України вказують на те, що сторони дійшли згоди на укладення мирової угоди, згідно якої право власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , вказану у п. 1 мирової угоди, розподіляється між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 наступним чином:

за позивачем ОСОБА_1 визнається право особистої приватної власності на Ѕ частину вказаної квартири;

за відповідачем ОСОБА_2 визнається право особистої приватної власності на Ѕ частину зазначеної квартири.

Пунктами 3, 4 мирової угоди передбачено, що сторони зобов`язуються сумлінно виконувати умови, передбачені цією мировою угодою. Після підписання цієї угоди майнові претензії сторін щодо вищевказаного нерухомого майна, визначеного у п. 1 цієї мирової угоди, вважаються врегульованими.

У пункті 7 мирової угоди сторони підтвердили, що укладення цієї мирової угоди не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Зазначають, що наслідки укладення мирової угоди та закриття провадження у справі, передбачені чинним законодавством України, сторонам відомі і зрозумілі.

Позивач та відповідач у судовому засіданні підтримали свою позицію щодо укладення мирової угоди та просили затвердити таку мирову угоду.

Вивчивши доводи заяви про затвердження мирової угоди і закриття провадження у справі, заслухавши думку сторін суд апеляційної інстанції дійшов висновку про затвердження мирової угоди.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними, або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Таким чином, мирова угода укладається щодо прав і обов`язків стосовно предмета спору, а не вчинення процесуальних дій. Відмова від позову є процесуальною дією, відмінною від укладання мирової угоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Як убачається зі змісту мирової угоди, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджують, що взаємними поступками сторін є визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 у рівних частинах за кожним.

Отже, сторони з метою врегулювання спору дійшли до взаємних поступок і стосується заява лише прав та обов`язків сторін.

Умови мирової угоди не стосуються прав, обов`язків та/або інтересів іншого відповідача Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради та третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Авіатор 11», оскільки останні не мають та не заявляли будь-яких майнових прав на вищевказану квартиру.

Згідно до ст. 373, п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Таким чином, уважаючи заяву про затвердження мирової угоди такою, що відповідає вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, не суперечить вимогам закону, колегія її затверджує, визнаючи нечинним рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі.

Наслідки затвердження мирової угоди сторонам роз`яснені та зрозумілі.

Керуючись ст.ст. 206, 207, 373, 374 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 таОСОБА_2 про затвердження мирової угоди у даній справі - задовольнити.

Затвердити мирову угоду, згідно якої сторони дійшли згоди, що право власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , вказану у п. 1 мирової угоди, розподіляється між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином:

за позивачем ОСОБА_1 визнається право особистої приватної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ;

за відповідачем ОСОБА_2 визнається право особистої приватної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року визнати нечинним, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, третя особа житлово-будівельний кооператив «Авіатор 11» про визнання права власності на частину квартири, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено «08» грудня 2020 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай