Номер провадження: 22-ц/813/1877/20
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н.А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/17795/14-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , подану в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_5 , апеляційною скаргою ОСОБА_4 , діючого від імені ОСОБА_2 , апеляційною скаргою адвоката Єфтенія Сергія В`ячеславовича, діючого від імені ОСОБА_3 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Ільченко Н.А. о 13 годині 47 хвилині 30 травня 2016 року, повний текст рішення складено 30 травня 2016 року,

встановив:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить витребувати на його користь від ОСОБА_6 квартиру під АДРЕСА_1 (далі АДРЕСА_2 ).

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 17.04.2009 року за нотаріально посвідченим договором ОСОБА_6 подарував йому спірну квартиру. Цього ж дня він зареєстрував право власності на квартиру.

05.10.2012 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси, за позовом ОСОБА_6 , договір дарування спірної квартири від 17.04.2009 року визнано недійсним. ОСОБА_6 зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру. Про заочне рішення суду йому не було відомо, оскільки він постійно мешкає у США.

13.12.2014 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2012 року скасовано за його заявою. Позов ОСОБА_6 ухвалою суду від 13.12.2014 року залишено без розгляду. Ухвала суду оскаржена не була та набула законної сили.

Таким чином, ОСОБА_6 без відповідної правової підстави користується спірною квартирою (Т. 1, а. с. 1 2).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.03.2015 року замінено первісного відповідача ОСОБА_6 належним відповідачем ОСОБА_2 ..

Ухвала суду мотивована тим, що після ухвалення заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2012 року спірна квартира неодноразово була відчужена. Остаточно, на підставі договору купівлі-продажу від 19.08.2013 року, спірна квартира належить ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 45).

У липні 2015 року ОСОБА_1 уточнив свої позовні вимоги. Просить витребувати на його користь у ОСОБА_2 квартиру під АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 69).

У вересні 2015 року ОСОБА_2 , не визнавши первісний позов ОСОБА_1 , звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_1 матеріальні збитки на правову допомогу у сумі 7 500,00 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн..

ОСОБА_2 обґрунтовує свої зустрічні позовні вимоги тим, що його безпідставно залучено до участі у справі, оскільки він є добросовісним набувачем спірної квартири. Ним здійснені витрати на правову допомогу в сумі 7 500, 00 грн..

Рішення про залучення його до участі у справі, накладення арешту на належну йому квартиру завдало йому моральну шкоду у вигляді: - сильного психологічного шоку; - душевних переживань з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень ОСОБА_1 ; - погіршення відносин у сім`ї. Враховуючи вказане, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди становить 10 000,00 грн. (Т. 1, а. с. 112 115).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2015 року до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_3 ..

Ухвала суду мотивована тим, що на підставі договору дарування від 25.04.2013 року ОСОБА_6 відчужив спірну квартиру ОСОБА_3 , який у свою чергу на підставі договору купівлі-продажу від 19.08.2013 року відчужив спірну квартиру ОСОБА_2 .. Таким чином, рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 197 197 зворотна сторона).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси області від 30.05.2016 р. вищезазначений первісний позов ОСОБА_1 задоволено.

Витребувано у ОСОБА_2 квартиру під АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ..

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із скасуванням заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2012 року договір дарування спірної квартири від 17.04.2009 року є дійсним. Власником квартири є ОСОБА_1 , який має право вимагати усунення порушень його права власності (Т. 1, а. с. 238 - 239).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , поданій у своїх інтересах та інтересах малолітнього сина - ОСОБА_5 , в апеляційній скарзі ОСОБА_4 як представника ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі адвоката Єфтенія С.В. як представника ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції. Ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 ..

Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Досковський В.Г., вказуючи на недійсність вищенаведеного договору дарування, просить задовольнити вищевикладені апеляційні скарги. Скасувати оскаржуване рішення в частині задоволенні первісного позову. У задоволенні вищевказаного позову про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння просить відмовити.

У запереченнях на апеляційні скарги, які фактично є відзивом на апеляційні скарги, представник ОСОБА_1 ОСОБА_7 заперечує проти апеляційних скарг. Просить у задоволені апеляційних скарги відмовити. Оскаржуване рішення просить залишити без змін.

Представник ОСОБА_4 адвокат Досковський В.Г. та Фролов В.Ю. особисто у судовому засіданні підтримали доводи та вимоги вищенаведених апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечень на апеляційні скарги, які фактично є відзивом на апеляційні скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваного рішення колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У вищевказаних апеляційних скаргах оскаржується рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог первісного позову про витребування майна. Отже, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову апеляційним судом не переглядається.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, вважає, що вказаних висновків про задоволення первісного позову суд дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 387, 388 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Квартира АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А. за р. № 2-1677.

17 квітня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , що діє від імені ОСОБА_1 було укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Лангольф Ю.Д., зареєстрований в реєстрі за № 5-692, відповідно до умов якого, ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар квартиру під АДРЕСА_1 та складається в цілому з двох житлових кімнат, житловою площею 25,8 кв.м., загальною площею 46,2 кв.м..

Вказаний договір зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, 12.08.2009 року, номер запису 692, у книзі 718пр-195, реєстровий номер 15208478.

05 жовтня 2012 року Приморським районним судом ухвалено заочне рішення, згідно з яким, визнано недійсним договір дарування, укладений 17 квітня 2009 року між ОСОБА_6 , з однієї сторони, та ОСОБА_1 , з іншої, за яким ОСОБА_1 прийняв у дар квартиру під АДРЕСА_1 , що складається в цілому з двох кімнат, житловою площею 25,8 кв.м., загальною 46,2 кв.м., повернувши цю квартиру у власність ОСОБА_6 ..

Після ухвалення Приморським районним судом м. Одеси заочного рішення від 05.10.2012 року у справі № 1522/18882/2, квартира під АДРЕСА_1 неодноразово відчужувалась.

Так, відповідно до договору дарування від 25.04.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Лангольф Ю.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 5-390, ОСОБА_6 подарував, та передав безоплатно в приватну власність, а ОСОБА_3 прийняв у дар квартиру під АДРЕСА_1 , та складається в цілому з двох житлових кімнат та приміщень , житловою площею 25,8 кв.м., загальною площею 46,2 кв.м..

19.08.2013 року, ОСОБА_3 продав спірну квартиру ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Брандіс А.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 2231, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Ухвалою суду від 13 лютого 2014 року, вищезазначене заочне рішення скасоване та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Позов ОСОБА_6 було залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.10.2016 року, ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_6 була скасована, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину, виданих приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Зеленською М.В. та зареєстрованих у реєстрі за №№ 1136, 1137, 1139 та 1375, спадкоємцями майна ОСОБА_6 є ОСОБА_9 та ОСОБА_1 ..

Під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, а саме ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди було зупинено до розгляду Приморським районним судом м. Одеси цивільної справи №1522/18882/12 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси, в цивільній справі №1522/18882/12, визнано недійсним договір дарування, який було укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , згідно з яким ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар квартиру зв АДРЕСА_1 .

Між сторонами виникли правовідносини щодо витребування спірного майна.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 3 ЦПК України (діючого на момент подання вказаного позову) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України (діючого на момент подання вказаного позову) передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

На вищевказані приписи законодавства позивач посилається в обґрунтування своїх вимог щодо витребування на його користь Квартири з чужого, незаконного володіння відповідача.

Між тим, ураховуючи, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси, в цивільній справі №1522/18882/12, визнано недійсним договір дарування, який було укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , згідно з яким ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар Квартиру, доводи позову, заперечень на апеляційні скарги є такими, які на увагу суду не заслуговують, адже позивач не є власником спірного майна, зокрема у розумінні приписів статті 388 ЦК України.

За правилами частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням вищевикладеного оскаржуване рішення необхідно скасувати, з відмовою у задоволенні наведеного вище первісного позову за вищевикладених підстав, а саме з огляду на недійсність вищевказаного договору дарування і як наслідок безпідставності позовних вимог заявлених в порядку статті 388 ЦК України.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено факт недійсності договору дарування, який є підставою реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за позивачем, тому інші доводи апеляційний скарг апеляційний суд відхиляє, як такі, що не впливають на результат розгляду справи, оскільки не мають правового значення.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 , подана в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_5 , апеляційна скарга ОСОБА_4 , діючого від імені ОСОБА_2 , апеляційна скарга адвоката Єфтенія С.В., діючого від імені ОСОБА_3 ,є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про відмову задоволенні вказаного вище первісного позову ОСОБА_1 , за вищезазначеного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України необхідно здійснити перерозподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 267 грн. 96 коп.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 267 грн. 96 коп.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 267 грн. 96 коп..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_5 , задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , діючого від імені ОСОБА_2 , задовольнити.

Апеляційну скаргу адвоката Єфтенія Сергія В`ячеславовича, діючого від імені ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2016 року в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння- скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 267 (двісті шістдесят сім) грн. 96 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (Посвідка на постійне місце проживання серія НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 267 (двісті шістдесят сім) грн. 96 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) судовий збір у сумі 267 (двісті шістдесят сім) грн. 96 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18 березня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе