РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12962/17

пр. № 2/759/172/20

05 березня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Величко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Штанько В.О.

розглянувши у судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служна у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації про поділ спільного майна подружжя.

В обгрунтування заявлених позовних вимог вказував, що 10.08.2002 року між ним - позивачем ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_3 був укладений шлюб. Від шлюбу у сторін є син - ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . 03.02.2009 р. шлюб між ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_3 був розірваний.

Позивач вказував, що після розлучення вони із відповідачем не дійшли згоди про поділ майна. 09 березня 2011 р. Святошинським районним судом м. Києва було частково поділене майно, та вклади які були на його ім`я, але вклади які були зроблені під час шлюбу на ОСОБА_5 поділені не були. На той час не було відомостей які саме вклади мала колишня дружина. Дана інформація позивачу стала відома тільки в 2017 році. Позивач вказував, що у своєму відзиві а/с 27 останній абзац ОСОБА_6 вказує: «Зважу на те, що всі гроші (в т.ч. і з моїх вкладів), які ми разом із моїми оатьками збирали на покупку більшої (трикімнатної) квартири...». Тобто своїми свідченнями відповідач підтверджує, що дійсно вони з батьком, не з колишнім чоловіком, а саме з батьком збирали гроші. На яку квартиру збирали, і чому колишній чоловік не знав о всіх рахунках, де були депозити розміщені під час сумісного життя, йому не відомо. Позивач вказував, що ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 ), проживає: АДРЕСА_1 , за час подружнього життя ними було відкриті строкові банківські вклади на ім`я позивача, але що було відкрито на ім`я дружини йому було не відомо, та раніше під час розподілу майна в нього не було відомостей де само є вклади на ім`я колишньої дружини ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 ), проживає: АДРЕСА_1 , які були ще розміщені раніие в банках під час сумісного життя:Строковий банківський вклад у ВАТ АБ „Укргазбанк" - Депозитний договір 2008 р. на ОСОБА_5 , на суму 40 000 грн.;Строковий банківський вклад у ВАТ „РОДОВІД БАНК" - договір 2008 р. ,на ОСОБА_5 , на суму 40 000 грн.;Строковий банківський вклад (депозит) у ВАТ КБ „Надра" - договір 2008 р. на , ОСОБА_5 , на суму 40 000 грн.;Строковий депозитний вклад у ВАТ КБ „Інтербанк" - договір 2008 р. на ОСОБА_5 , на суму 10 000 грн.;Строковий банківський вклад (депозит) у Банк „Хрещатик" - догові) 2008 р. на ОСОБА_5 , на суму 10 000 грн.;Строковий банківський вклад (депозит) у ТОВ „Комерційний Банк Дельта" - договір 2008 р. на ОСОБА_5 , на суму 50 000 грн.Строковий банківський вклад (депозит) у Банк „Хрещатик" - договір з 2008 р. на ОСОБА_1 , на суму 10 000 грн.;

Обгрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюється: на загальну суму 190 000 гривень, саме на таку суму у відповідача були гроші на рахунку після розлучення, які набути подружжям за час шлюбу, вони належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, та після розлучення 50 % яких належить мені, а саме 95 000 (дев`яносто п`ять тисяч) гривень.

Позивач вказував на даний час є тільки відомості про банки, та рік та вклад. Не маючі договорів, та документів на вклади, які вже після розірвання шлюбу, були зняті з рахунків, та використані особисто відповідачем ОСОБА_6 .

Позивач вказував, що в суді у 2011 він з відповідачем мали розмови про поділ майна, проте згоди так і не дійшли, відповідачка, не надала позивачу та суду відомості про існування в неї вкладів , які були зроблені на її ім`я, та розподіляти їх відмовляється. А суд так і не зміг на той час отримати відомості про існування вкладів у відповідача, та поділ яких не був проведений. З посиланням на норми ст.ст.60,61,69,70,71 СК України, ст.ст. 372ЦК України, позивач просить суд позов задовольнити, постановити рішення, яким поділити між позивачем та відповідачем вищевказане спільно нажите майно у рівних частках, а саме грошові кошти банківських вкладів на ім`я відповідача ОСОБА_6 , які були в банках у період з 01.01.2007 року по 03.02.2009 року, та були зняті з рахунків після розірвання шлюбу відповідачем на загальну суму 190 000 гривень, набуте подружжям за час шлюбу, та належить дружині та чоловікові на пр іві спільної сумісної власності, та після розлучення 50 % яких належить ОСОБА_1 , а саме 95 000 (дев`яносто п`ять тисяч) гривень.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, та просив його задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, вказував, що позивач ОСОБА_1 переводить напрям розгляду справи лише в грошову форму, враховуючи той факт, що інші пов`язані з цим питання щодо утримання дитини, позивача ОСОБА_1 взагалі не хвилюють протягом багатьох років після розлучення, в тому числі, інтереси та права дитини на нормальне людське життя, розвиток, здоров`я, дозвіл і відпочинок, звертаючи увагу суду на те, що пан ОСОБА_1 постійно видумує різні шахрайські схеми з метою ухиляння від сплати аліментів та додаткових витрат на дитину, систематично приховує свої статки та умисно знущається з бувшої дружини ОСОБА_3 , а також, зважуючи на зміст вимог за позовом, - звертаю увагу суду на те. що ОСОБА_1 свідомо не надав до суду дані про інші свої грошові кошти, які також підлягають розподілу між подружжям і які також є спільною власністю подружжя.

Представник відповідача вказував, що позивач під час шлюбу таємно від відповідача , за сімейні кошти відкрив (зареєстрував) ТОВ «Прайм прінт ЛТД» та вніс у статутний фонд сімейні кошти в розмірі 21800 грн., а також ТОВ «Медіа проект ВС» з часткою в статутному капіталі - 27250 грн. Отже, ОСОБА_1 повинен сплатити ОСОБА_3 50% від цих сум, як сплачених із сімейного бюджету під час шлюбу, тобто - (21800 грн. + 27250 грн. ) : 2 = 24525 гри. Про це ще в первинному розгляді справи про поділ майна - позивачка ОСОБА_6 заявляла до суду зазначену вимогу про повернення їй 50% від цих коштів, як частину коштів із спільних коштів подружжя. Вказує, що відповідач отримував дивіденти (відсотки) від діяльності цих підприємств, протягом кількох років. Таких даних про фактичні суми відповідач отримати не може, з вини самого ОСОБА_1 , як власника і керівника підприємств, і котрий не бажає надавати дійсні дані про його статки на цих підприємствах.

Представник відповідача вказував, що із первинної справи про поділ майна, втрачено аркуш - копію квитанції від 17 травня 2008 року на суму 25000 грн. щодо особистого ( ОСОБА_1 ) внесення цих коштів на депозитний рахунок в «Укргазбанк» під час існування шлюбу. А тому, в матеріалах справи залишився цей договір депозитного вкладу «класичний» від 07 квітня 2008 року ОСОБА_1 в «Укргазбанку» з першим (і єдиним) внеском 15000 грн.. Зазначимо, що загальна сума вкладу по цьому депозитному договору складає 40 000 грн. і ця сума була правильно врахована судом першої інстанції в первинному рішенні суду.

Представник позивача вказув, що у судовій справі про поділ майна до заяви додається копія «зустрічного позову» ОСОБА_1 із матеріалів справи первинного розподілу майна подружжя, (а. с. 45-47). В цій зустрічній позовній заяві чітко вбачається той факт, що пан ОСОБА_1 знав і був свідомим про всі банківські вклади ОСОБА_3 , про які йдеться в його вторинному позові , тобто в цій справі. На а. с. 47 чітко написано і особисто підписано ОСОБА_1 11.11.2008 р., про перелік всіх банківських установ по цій справі. Отже, пан ОСОБА_1 ще 11.11.2008 року вже заявляв до суду аналогічні вимоги по тим самим вкладам, тих самих банків, по аналогічній справі між тими самими особами і з тих самих вимог.

Представник відповідача вказував, що позивача ОСОБА_1 було багато часу для оскарження рішень судів та вимагати перегляд справ про поділ майна подружжя 8,5 років тому назад. Але ОСОБА_1 чомусь не подавав чергових скарг чи заяв про перегляд справи про поділ майна подружжя більше 8 років. А тому теперішній його позов про поділ майна подружжя, за нормою ч.2 ст. 72 СКУ, не підлягає розгляду та задоволенню в суді, за позовною давністю.

Представник відповідача вказував, що ОСОБА_1 вже подавав до суду першої інстанції: «зустрічний позов», до апеляційної інстанції звертався двічі, подавав апеляційну скаргу та пізніше заяву про перегляд справи за ново виявленими обставинами, в 2013 році подав ще один позов , з того ж майна подружжя, (справа № 2/759/2229/13). Тобто, ОСОБА_1 багаторазово використав свої права з метою вирішення питання поділу майна подружжя в судовому порядку.

Предстанвик позивача просив суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Суд заслухавши пояснення представників сторін у справі, дослідивши письмові докази, встановив наступне.

Керуючись ст. 60 Сімейного кодексу України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власност незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 Сімейного кодексу України: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України: Дружина і чо. овік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч 1 ст. 70 Сімейного кодексу України: У разі поділу майна, ще є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України: Майно, ще є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в нагурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловка. дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присуджені я одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можлше за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Судом встановлено, що згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09.03.2011 року позовні вимоги ОСОБА_5 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, проведено поділ спільного мйна подружжя. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.08.2011 року, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09.03.2011 року змінено в частині зазначення вартості майна, зазначивши, що вартість спільного майна подружжя становить 800028,38 грн, частка кожного з подружжя у спільному майні подружжя становить 400014,19 грн. ОСОБА_1 виділено майно на суму 229378,38 грн, стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 підлягає різниця у вартості 1/2 частини спільного майна подружжя в розмірі 170635,81 грн. В Іншій частині рішеня суду залишено без змін.

Судом встановлено, що позивач у справі протягом трьох років після розірвання шлюбу не звертався до суду із позовом про поділ майна, що є предметом розгляду, не звертався із заявами про забезпечення доказів до пред"явлення позову та витребування доказів щодо депозитних вкладів відповідача, про приблизні суми яких позивачу було відомо в 2011 році.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач у справі не довів суду належниими та допустими доказами, що йому було не відомо про відкриті депозитні рахунки на ім"я відповідача протягом трьох років з часу розірвання шлюбу, у тому числі, при розгляді справи в суді згідно рішень Апеляційного суду м. Києва від 16.08.2011 року, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09.03.2011 року, також не надав суду докази, що про порушене право йому стало відомо лише в серпні 2018 року.

Судом встановлено, що позивач не подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду пропущеного з поважних причин, та про обгрунтування та докази щодо пропущення такого строку.

Судом встановлено, що представник відповідача просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності в три роки після розірвання шлюбу, який було розірвано 08.02.2009 року за рішеням суду.

А тому суд дійшов висновку, що до позовних вимог необхідно застосувати строк позовної давності у три роки, після набрання рішенням про розірвання шлюбу законної сили.

Керуючись ст. ст. 3,10-15,76-81,141,259,268,354 ЦПК України, ст.ст. 60.61,69,70,71 СК України, ст.ст.253-257 ЦК України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служна у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації про поділ спільного майна подружжя, -відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протянгом 30 днівз часу проголошення.

Суддя Т.О. Величко