ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2019 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року по справі за позовом Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, як органу опіки та піклування в інтересах дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: Державна реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Суслов Максим Євгенович, територіальна громада в особі Дніпровської міської ради, про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння; за позовом керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області в інтересах Держави в особі Дніпропетровської міської ради та в інтересах дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: Державна реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків його недійсності, визнання права власності, скасування запису про державну реєстрацію нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння; за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Суслов Максим Євгенович, Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області, Дніпровської міської ради, законного представника малолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , керівника агентства нерухомості Стуковенкової Олени, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, третя особа: ОСОБА_6 про визнання її добросовісним набувачем нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року Шевченківська районна у м. Дніпрі рада в особі органу опіки та піклування в інтересах дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточнень, прохала суд визнати правочини недійсними та витребувати майно з чужого незаконного володіння (т. 1 а.с. 1-2, 30, 42, 143-145).

Позов мотивований тим, що на обліку в управлінні-службі у справах дітей Шевченківської (колишня назва Бабушкінська) районної у м. Дніпрі ради перебуває дитина, яка позбавлена батьківського піклування, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 31 березня 2003 року дитина зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 ). Рішенням виконкому Шевченківської (колишня назва Бабушкінська) районної у м. Дніпрі ради від 27 червня 2013 року дитину влаштовано до сім`ї; начальнику КП «Жилсервіс-2» доручено зберігати право користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_1 ), за цією дитиною до досягнення нею повноліття. 09 листопада 2015 року позивачем встановлено те, що квартиру АДРЕСА_1 ) продано. Оскільки у спірній квартирі була прописана на той час малолітня дитина та її мати, свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане лише на ім`я ОСОБА_4 , не відповідає вимогам закону. Через це, договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , повинен бути визнаний недійсним, а державна реєстрація права власності, яку зареєстровано за ОСОБА_3 , підлягає скасуванню.

У січні 2016 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 та Шеченківської (колишня назва Бабушкінська) районної у м. Дніпрі ради про визнання її добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 ) (т. 1 а.с. 108-111).

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 17 листопада 2015 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ). На момент вчинення цього правочину дана квартира належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2015 року, який був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отже, вона не мала жодних сумнівів, що спірна квартира належить ОСОБА_3 на праві власності. Тому просить визнати її добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 ).

У лютому 2016 року керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради та в інтересах дитини, що позбавлено батьківського піклування, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в якій прохав визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ), визнати недійсним договір купівлі-продажу цієї квартири, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та застосувати наслідки його недійсності, визнати за територіальною громадою м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради право власності на дану квартиру, витребувати із володіння ОСОБА_7 вказану квартиру та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на неї (т. 2 а.с. 1-6).

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право користування квартирою АДРЕСА_1 ), яке, відповідно до вимог ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу України, зберігається за ним протягом усього часу його перебування у дитячому будинку сімейного типу. Вказана квартира не була приватизована та належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпра. Однак, 23 жовтня 2015 року дана квартира була продана на підставі договору купівлі-продажу, що укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 15 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Бабушкінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про те, що невстановлена особа, використовуючи її паспорт, який вона втратила 23 листопада 2015 року, про що подала заяву до правоохоронних органів, продала квартиру АДРЕСА_1 ). Вона ніколи не була власником цієї квартири, не була у нотаріуса та не оформлювала жодних правочинів.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2019 року позов керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області в інтересах Держави в особі Дніпровської міської ради та в інтересах дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 та позов Шевченківської районної у м. Дніпрі ради в особі органу опіки та піклування в інтересах дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 - задоволено частково та ухвалено:

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що укладений 23 жовтня 2015 року між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. за реєстровим № 2226, бланк серії НАС № 413468 недійсним.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 за № 12086943 від 17 листопада 2015 року на квартиру АДРЕСА_1 , що внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17 листопада 2015 року, що укладений між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. за реєстровим № 3162, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 01.

У задоволенні позовних вимог керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області та Шевченківської районної у м. Дніпрі ради в іншій частині їх позовів відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішенням суду мотивовано тим, що у квартирі АДРЕСА_1 ) з 31 березня 2003 року зареєстрована неповнолітня дитина, яка має статус дитини, що позбавлена батьківського піклування, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після влаштування дитини у прийомну сім`ю, за нею зберігається право користування житловою площею у квартирі, де вона зареєстрована. Спірна квартира належить до комунального майна територіальної громади м. Дніпра; будинок, у якому знаходиться квартира, прийнятий на баланс Управлінням житлового господарства Дніпровської міської ради з 20 травня 2004 року. 23 жовтня 2015 року укладено договір купівлі-продажу цієї квартири між ОСОБА_4 , яка на підставі свідоцтва про право власності є власником даної квартири, та ОСОБА_3 , який придбав у неї цю квартиру. Свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 05 лютого 2001 року, відповідно до якого її власником є ОСОБА_4 , органом приватизації не видавалося, що підтверджується відповіддю із КП «ДМБТІ», оскільки особа, яка була зареєстрована у цій квартирі та мала право на її приватизацію ОСОБА_8 , приватизації квартири не здійснила. Крім того, ОСОБА_4 набула цього прізвища тільки після укладення шлюбу 06 червня 2015 року і мала до цього часу дівоче прізвище ОСОБА_9 , що є ще одним доказом підробки свідоцтва про право власності на спірне житло. Через це, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ) є підробленим невідомими особами з метою продажу цієї квартири ОСОБА_3 . Внаслідок того, що договір купівлі-продажу вказаної квартири оформлено на підставі підробленого документу, а отже, без додержання вимог цивільного законодавства, що встановлено до правочинів, його слід визнати недійсним. 17 листопада 2015 року ОСОБА_3 продав вказану квартиру ОСОБА_1 , яка не знала та не могла знати про те, що первісний правовстановлюючий документ, на підставі якого було здійснено правочин, підроблений. Враховуючи, що договір купівлі-продажу квартири від 23 жовтня 2015 року необхідно визнати недійсним, то і державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на вказану квартиру, у зв`язку з тим, що це нерухоме майно вибуло із володіння територіальної громади м. Дніпра поза її волею, підлягає скасуванню.Тоді як, ОСОБА_1 обрала невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки нерухоме майно вибуло із володіння територіальної громади м. Дніпра поза її волею.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, у задоволенні позовів керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області в інтересах Держави в особі Дніпровської міської ради та в інтересах дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 та позов Шевченківської районної у м. Дніпрі ради в особі органу опіки та піклування в інтересах дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що на обліку в управлінні-службі у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради перебуває ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому надано статус дитини, що позбавлена батьківського піклування (т. 1 а.с. 8).

Рішенням виконкому Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради від 27 червня 2013 року № 187 малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , влаштовано до дитячого будинку прийомного типу на базі прийомної сім`ї ОСОБА_10 та ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 9-11).

З 31 березня 2003 року цю дитину зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1 ) (т. 1 а.с. 7); внесено запис щодо заборони на виписку дитини з метою збереження за нею житлової площі у вказаній квартирі, яка належить їй на праві користування до досягнення нею повноліття (т. 1 а.с. 12).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2015 року, що посвідчений приватним нотаріусом Ричкою Ю.О., ОСОБА_4 продала вказану квартиру ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 3-4).

Правовстановлюючим документом для здійснення даного правочину слугувало свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на цю квартиру від 05 лютого 2001 року (т. 1 а.с. 249).

Згідно з інформацією, яка міститься у Формі А, яку видано Бабушкінським районним відділом Державної міграційної служби, мати дитини ОСОБА_8 зареєстрована у спірній квартирі з 04 березня 1992 року (т. 1 а.с. 12).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 17 листопада 2015 року, що посвідчений приватним нотаріусом Сусловим М.Є., ОСОБА_3 продав вказану квартиру ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 2-3).

Згідно з відповіддю в.о. начальника управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 04 лютого 2016 року № 3/14-257, за даними електронної бази управління інформація щодо передачі у власність громадян квартири АДРЕСА_1 ) відсутня; з 20 травня 2004 року зазначений будинок знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Дніпра та прийнятий на баланс Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради (т. 1 а.с. 146).

05 травня 2016 року КП «ДМБТІ» повідомило суд про відсутність у інвентарній справі відомостей щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 190).

Згідно з довідкою, що видана Жовтневим РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, 13 жовтня 2015 року невідома особа заволоділа паспортом на ім`я ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 48).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_11 06 червня 2015 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_12 , після одруження ОСОБА_11 взяла прізвище чоловіка ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 47).

11 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення злочину, в якій вказала, що жодного договору купівлі-продажу вона не підписувала, а квартира АДРЕСА_1 ) їй не належить та ніколи не належала (т. 2 а.с. 16-17).

Згідно з висновком експерта від 29 вересня 2017 року № 29/1.1/575, підписи від імені ОСОБА_4 та рукописні записи « ОСОБА_14 » в договорі купівлі-продажу від 23 жовтня 2015 року, що укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , в заявах ОСОБА_4 від 23 жовтня 2015 року, що надано на ім`я приватного нотаріуса Рички Ю.О. та в заяві ОСОБА_3 від 23 жовтня 2015 року, виконані не ОСОБА_4 (т. 3 а.с. 236-246).

Задовольняючи позовні вимоги керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області в інтересах Держави в особі Дніпровської міської ради та в інтересах дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 та позов Шевченківської районної у м. Дніпрі ради в особі органу опіки та піклування в інтересах дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд обґрунтовано виходив з доведеності цих позовних вимог, а ОСОБА_1 обрала невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки нерухоме майно вибуло із володіння територіальної громади м. Дніпра поза її волею.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідно до вимог статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з вимогами ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Стаття 224 ЦК України передбачає, що правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 661 ЦК України, у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки договір купівлі-продажу вказаної квартири оформлено на підставі підробленого документу.

Доводи апеляційної скарги про те, що комунальна власність перейшла в приватну не з її вини, а вона є добросовісним набувачем, тому у суду першої інстанції не було правових підстав для витребування майна з її володіння, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи достовірно встановлено, що спірна квартира вибула із власності на підставі підроблених документів.

Також ОСОБА_1 просила стягнути з позивачів матеріальні збитки, які вона понесла у зв`язку з купівлею спірної квартири, проте такі позовні вимоги до суду першої інстанції не були пред`явлені та вони не були предметом розгляду, крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів у зв`язку з купівлею спірної квартири та ці вимоги, крім іншого, мають бути пред`явлені до іншої сторони договору.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про те, що рішення суду є обґрунтованим, то додаткове рішення скасуванню не підлягає.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2019 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко