РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року

м. Рівне

Справа № 572/255/20

Провадження № 22-ц/4815/752/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 05 лютого 2020 року у складі судді Березня Ю. В., постановлену в м. Сарни Рівненської області о 14 годині 20 хвилин, повний текст ухвали складено 05 лютого 2020 року,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із заявою про забезпечення його позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 05 лютого 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована відсутністю належних та достовірних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання рішення суду.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, АТ «Райффайзен Банк Аваль» оскаржило її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що предметом позову є вимога про захист прав і законних інтересів АТ «Райффайзен Банк Аваль», порушених внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання. Додає, що Банк просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 014/53-05/58737 від 22.03.2017 року, що становить 21462,33 доларів США та судові витрати, а не звернути стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що заявлений спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно є адекватним способом запобіганню можливого порушення майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача. Доводить, що забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може продати або знецінити майно. В заяві зазначено підстави для накладення арешту на нерухоме майно та наведено докази того, що права Банку порушуються: внаслідок невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Банком, останньому завдано значну шкоду. З наведених підстав просить скасувати оскаржувану ухвалу суду і ухвалити нове судове рішення, яким заяву АТ «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до ОСОБА_1 з позовом про захист порушеного права кредитора шляхом дострокового стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором в сумі 21 462,33 доларів США.

Банком також подано заяву про забезпечення цього позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме: на 1/2 житлового будинку по АДРЕСА_1 , та на 1/2 земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 18:004:0079 в с. Костянтинівка Сарненського району Рівненської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Цивільно-процесуальним законодавством України передбачено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Поруч із цим, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є стягнення 21 462, 33 доларів США заборгованості за кредитним договором № 014/53-05/58737 від 22 березня 2007 року.

Пунктом 3.5 кредитного договору № 014/53-05/58737 від 22 березня 2007 року визначено, що зобов`язання позичальника перед Банком забезпечені договором іпотеки №014/53-05/58737-і, і на підставі останнього на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , накладена заборона відчуження на підставі вищевказаного договору іпотеки від 22 березня 2007 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 46).

Такі обставини вказують на те, що у разі у можливого ухвалення рішення про задоволення позову, позивач має закріплені договором право та юридичну можливість заявити вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечене основне зобов`язання по кредиту, а тому необхідність накладення арешту на інше нерухоме майно відповідачки половину будинку та половину земельної ділянки відсутня, як і ризик невиконання майбутнього рішення.

Окрім цього, апеляційний суд не вбачає зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, оскільки, як зазначено вище, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову забезпечене можливістю звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є інше нерухоме майно відповідачки як позичальника та іпотекодавця.

Покликання апеляційної скарги на можливе порушення майнових прав чи охоронюваних законом інтересів Банку, а також запобігання несумлінним діям відповідачки, яка може відчужити майно, апеляційним судом відхиляються як такі, що не підтверджені жодними доказами в розумінні ст.ст. 77-81 ЦПК України.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, які діяли на момент її винесення, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 05 лютого 2020 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 червня 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Гордійчук С. О.