ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/1816/19
Провадження № 22-ц/4820/555/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 688/1816/19 за апеляційною скаргою Шепетівської міської ради Хмельницької області на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2019 року (суддя Березюк Н.П.) у справі за позовом Шепетівської міської ради Хмельницької області до ОСОБА_2 про стягнення коштів, збережених без достатньої правової підстави.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із зазначеним позовом Шепетівська міська рада вказувала, що у ОСОБА_2 на умовах оренди перебувала земельна ділянка з кадастровим номером :01:010:0145, загальною площею 4236 кв.м. відповідно до договору оренди землі від 29 травня 2014 року, укладеного строком на три роки з правом пролонгації. Проте, після закінчення дії вказаного договору відповідач до міської ради для вирішення питання про його продовження не звертався, а тому використовує земельну ділянку для експлуатації та обслуговування комплексу нежитлових будівель без оформлення документів на право власності/користування цією земельною ділянкою та без державної реєстрації відповідних прав. Позивач вважає, що ОСОБА_2 є особою, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, а тому зобов`язаний повернути кошти від орендної плати власнику земельної ділянки. І за розрахунками Фінансового управління Шепетівської міської ради орендна плата за землю, якою користувався відповідач за період з 11.05.2016 року по 11.05.2019 року становить 512556,96 грн. Зважаючи на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь місцевого бюджету м. Шепетівка кошти у розмірі 512556,96 грн., які відповідач зберіг без достатньої правової підстави за рахунок Шепетівської міської ради.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 11 грудня 2019 року в задоволенні позову Шепетівської міської ради відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду Шепетівська міська рада оскаржила його в апеляційну порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та без повного з`ясування обставин справи. Так, апелянт вказує, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги припущення ОСОБА_2 про те, що договір оренди земельної ділянки є продовженим, проте це суперечить заяві відповідача, з якою останній в травні 2018 року звертався до Шепетівської міської ради і просив поновити договір оренди земельної ділянки. Апелянт зазначає, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження факту існування договірних відносин між сторонами з 29 травня 2014 року по 29 травня 2017 року. Крім того, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 сплачував орендну плату відповідно до договору, оскільки щорічна плата, яку необхідно сплачувати згідно договору має фіксований розмір та нараховується відповідно до нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Проте, суд першої інстанції залишив поза увагою, надані позивачем витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки і за розрахунками фінансового управління Шепетівської міської ради орендна плата за період з 11 травня 2016 року по 11 травня 2019 року, яку мав сплатити відповідач, становить 512 556,96 грн. Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку по те, що про встановлення на спірній земельній ділянці Шепетівським РЕМ ліній електропередач була повідомлена Шепетівська міська рада, адже докази на підтвердження цих обставин відсутні. Апелянт вказує, що ОСОБА_2 , як фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок Шепетівської міської ради зберіг у себе кошти, що мав сплатити за користування землею, а тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки. Зважаючи на викладене, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Відповідач вказує, що ним виконувались усі умови договору, про що свідчать копії квитанцій про сплату орендної плати, а також повідомлення управління ДПС України ГУ ДПС в Хмельницькій області від 09.12.2019 року, де вказано, що виплати з 2014 р. по 2017 р. здійснювалися в повному обсязі на підставі поданих податкових декларацій з плати на землю. Відповідач вказує, що позивачем не надано жодного належного доказу про повідомлення ОСОБА_2 про незгоду з умовами договору оренди земельної ділянки або про іншу свою позицію стосовно укладення договорів на інших умовах чи виникнення будь-якої заборгованості, що стосується даних правовідносин.

Представник позивача ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнали і просять її відхилити, залишивши судове рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Однак, оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов про стягнення із відповідача безпідставно збережених коштів за період з 11 травня 2016 року по лютий 2017 року до задоволення не підлягає, оскільки у цей період ОСОБА_2 сплачував орендну плату відповідно до умов договору оренди землі; а підставою для відмови у стягненні з відповідача безпідставно збережених коштів за період з березня 2017 року по травень 2019 року є недоведеність розміру таких коштів.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 02 лютого 2009 року між Шепетівською міською радою Хмельницької області та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі, відповідно до п. п. 1, 2, 8, 15 якого міська рада передала відповідачу в строкове платне користування земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1 загальною площею 4236 кв.м. з метою використання її для здійснення комерційної діяльності строком на 5 років. Пунктом 9 цього договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі і становить 30113,26грн. в рік. І на підставі Акту приймання передачі земельної ділянки відбулася у відповідності до договору оренди землі від 02.02.2009 року передача ОСОБА_2 земельної ділянки площею 4236 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с. 32-35).

Речове право ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку зареєстровано в Шепетівському районному відділі Хмельницької філії ДП ЦДЗК 24 лютого 2009 року, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.6-7).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №141481508 від 17 жовтня 2018 року ОСОБА_2 є власником комплексу нежитлових будівель загальною площею 1695,3 кв.м. з 21 вересня 2012 року (а.с.12).

Цей комплекс нежитлових будівель розміщений на земельній ділянці площею 4236 кв.м., із кадастровим номером :01:010:0145, що розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - комерційна діяльність.

19 лютого 2018 року представниками відділу з питань врегулювання земельних відносин Управління житлово комунального господарства Шепетівської міської ради проведено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_2 та складено відповідний акт про те, що земельна ділянка площею 4236 кв.м. із кадастровим номером :01:010:0145 огороджена і фактично використовується ОСОБА_2 (а.с.9).

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 182 ЦК України передбачені ті ж саме вимоги щодо здійснення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку.

Встановлено, що після закінчення дії договору оренди землі від 02.02.2009 року, ОСОБА_2 , будучи власником комплексу нежитлових будівель з 03 лютого 2014 року продовжував користуватися земельною ділянкою площею 4236 кв.м. кадастровий номер :01:010:0145, однак не вживав будь яких дій на оформлення та реєстрацію свого речового права щодо зазначеної земельної ділянки, хоча такий обов`язок відповідача виник на підставі вищезазначених норм матеріального права. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Судова колегія критично оцінює пояснення відповідача про те, що договір оренди землі від 02.02.2009 року є пролонгованим і він продовжував свою дію на узгоджених умовах до часу його звернення до позивача із заявою про поновлення договору оренди (в травні 2018 року), адже ОСОБА_2 належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження зазначених обставин суду в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України надано не було.

Разом з тим, встановлено, що на виконання рішення Х1 сесії Шепетівської міської ради від 07.06.2018 року «Про поновлення договору оренди земельної ділянки згідно зі ст. 33 Закону України «Про оренду землі»» ОСОБА_2 не було підписано договір оренди земельної ділянки (а.с. 37).

Також, апеляційним судом встановлено, що договір оренди земельної ділянки від 29.05.2014 року терміном три роки до 29.05.2017 року між сторонами не укладався, а представник позивача наполягає на тому, що помилковим є посилання на зазначений договір у позові та претензії від 07.05.2019 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Судова колегія виходить із того, що безпідставне набуття ОСОБА_2 спірної земельної ділянки після закінчення дії договору оренди від 02.02.2009 року не є результатом протиправного діяння, а випливає із його права власності на комплекс нежитлових будівель, що розташований на земельній ділянці площею 4236 кв.м. із кадастровим номером :01:010:0145.

Щодо площі земельної ділянки, яку використовував ОСОБА_2 , то апеляційний суд, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи та представниками учасників справи докази, прийшов до висновку про те, що відповідач за спірний період використовував земельну ділянку розміром 4236 кв.м., що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру та додатком до Витягу від 11.04.2018 року, Актом обстеження земельної ділянки від 19.02.2018 року за №19, показами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які суду показали, що ОСОБА_2 використовується земельна ділянка площею 4236 кв.м.

Разом з тим, суд відхиляє як докази на підтвердження використання ОСОБА_2 земельної ділянки меншої площі кадастровий план земельної ділянки та лист АТ «Хмельницькобленерго» від 04.10.2019 за №1043 (а.с. 93, 97), адже ці докази не підтверджують факт не використання відповідачем земельної ділянки площею 4236 кв.м., адже за період з 11.05.2016 року по 11.05.2019 року ОСОБА_2 не звертався до власника цієї земельної ділянки - Шепетівської міської ради із будь якими заявами щодо неможливості використання земельної ділянки площею 4236 кв.м. Натомість, ОСОБА_2 як в заперечені на апеляційну скаргу так і в своїх поясненнях, даних суду апеляційної інстанції, посилається на те, що щомісячно сплачував орендну плату за земельну ділянку площею 4236 кв.м. по 2017 рік.

Оскільки речові права ОСОБА_2 на земельну ділянку не реєструвались, останній не набув належних прав власності або користування щодо спірної земельної ділянки, а тому він за період з 11.05.2016 року по 11.05.2019 року використовував земельну ділянку площею 4236 кв.м. без достатніх правових підстав.

Отже, у зв`язку з тим, що правова підстава для набуття (збереження) майна - земельної ділянки по АДРЕСА_2 у відповідача відсутня, судова колегія вважає, що у Шепетівської міської ради правомірно виникло право на стягнення з ОСОБА_2 коштів, отриманих безпідставно, як суми, яку мав би отримати місцевий бюджет.

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 ПК України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

ОСОБА_2 не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата.

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст. 14.1.36, 14.1.125, 288.5 Податкового кодексу України).

Шепетівською міською радою обґрунтовано, що ОСОБА_2 фактично одержав дохід у результаті нездійснення плати за землю, а саме за період з 11 травня 2016 року по 11 травня 2019 року не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, в результаті чого безоплатно користувався цією земельною ділянкою, тобто безпідставно набув дохід, отриманий від безпідставно набутого майна.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справ №629/4628/16-ц, провадження №14-77цс18, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17, провадження №12-182гс18.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_2 безпідставно набув дохід, отриманий від безпідставно набутого майна у розмірі 512556,96 грн., адже зазначений розмір підтверджується розрахунком від 11.05.2019 року за №02-17/11, що виконаний Фінансовим управлінням Шепетівської міської ради (а.с. 16).

Судова колегія вважає, що зазначений розрахунок є достовірним та достатнім доказом на підтвердження розміру доходу, що отриманий відповідачем від безпідставно набутого майна, адже цей розрахунок проведений у відповідності із вимогами ст. 14.1.36, 14.1.125, 288.5 Податкового кодексу України.

Так, при визначенні доходу від безпідставно набутого майна позивач виходив з періоду користування відповідачем земельною ділянкою, її площі, нормативно грошової оцінки земельної ділянки, розміру річної орендної плати в даному випадку для обслуговування будівель торгівлі та орендної плати за місяць за період з 11.05.2016 року по 11.05.2019 року.

При цьому, при визначенні розміру орендної плати за 2016, 2017, 2018 роки було застосовано ставку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в розмірі 12% від нормативно грошової оцінки землі, а за 2019 рік 8% від нормативно грошової оцінки землі, що відповідає рішенням сесії Шепетівської міської ради від 29.04.2015 року за №9 «Про внесення змін та доповнень в додаток 2 до рішення 6 сесії міської ради 6 скликання від 27.01.2011 року № 19 «Про встановлення місцевих податків та зборів»; від 12.01.2017 року № 1 «Про затвердження положень про місцеві податки і збори у м. Шепетівка»; від 07.06.2018 року за №13 «Про встановлення місцевих податків та зборів на 2019 рік на території міста Шепетівка». І ці рішення сесій Шепетівської міської ради знаходяться у вільному доступі та оприлюднені на офіційному сайті міської ради.

З огляду на вищенаведене, посилання відповідача про те, що нарахований позивачем розмір доходу, який просить стягнути Шепетівська міська рада не містить періоду та позбавляє суд перевірити розрахунок є безпідставними та недоведеними.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

З огляду на приписи глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є зменшення майна потерпілого, а для кондиційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Встановлено, що предметом позову у цій справі є стягнення з ОСОБА_2 , як власника об`єкту нерухомого майна, безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено без належних на те правових підстав.

При цьому, виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення та пролонгації права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Проте, з огляду на приписи ч. 2 ст. статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

З огляду на вищенаведене, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Разом з тим, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

А тому доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає до скасування із постановленням нового судового рішення про стягнення із ОСОБА_2 на користь Шепетівської міської ради 512556,96 грн. безпідставно збережених коштів, адже надані відповідачем довідки АТ «ПРИВАТБАНК», лист Головного управління ДПС у Хмельницькій області, лист Управління Казначейської служби від 11.12.2019 року (а.с. 81-83, 126 127) беззаперечно не підтверджують факт отримання Шепетівською міською радою сплачених ОСОБА_2 коштів за період з травня 2016 року по грудень 2016 року та за 2017 рік у сумі 4889,70 грн. І, крім того, представником позивача заперечується факт отримання Шепетівською міською радою зазначених коштів.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому, керуючись ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення із ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати, понесені ним при подачі позову (платіжне доручення №41 від 07.05.2019 року, а.с.28) та апеляційної скарги (квитанція №0.0..1, а.с.170) в розмірі 19179, 51 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Шепетівської міської ради Хмельницької області задовольнити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Шепетівської міської ради Хмельницької області (вул. Островського, 4, м. Шепетівка, Хмельницька обл., 30400, ) 512556 (п`ятсот дванадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) грн. 96 коп. безпідставно збережених коштів та судовий збір у розмірі 19179 (дев`ятнадцять тисяч сто сімдесят дев`ять) грн. 51коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 17 березня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай