Єдиний унікальний номер 235/5298/19
Номер провадження 22-ц/804/395/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 березня 2020 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

головуючого судді-доповідача Никифоряка Л.П.

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

при секретарі судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Бахмут справу що виникла з сімейних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2019 року (головуючий у суді 1 інстанції Філь О.Є.),

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 в якому просила позбавити останнього батьківських прав. Позов обґрунтовувала тим, що ОСОБА_2 батько сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки не бере участі у вихованні сина та з огляду на наявну заборгованість із сплати аліментів не забезпечує розвитку дитини.

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено. Судом встановлено, що відповідач жодного разу не відвідав сина в школі та не приймав участі у вихованні дитини за місцем проживання. Згідно висновків суду підтверджені обставини щодо існування заборгованості в ОСОБА_2 із сплати аліментів. Згідно висновків суду в даній справі не підтверджено винної поведінки відповідача щодо свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, з огляду на що, не має підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, через те, що судом не повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, якими позивач обґрунтовувала позов та викладені в рішенні висновки суду не відповідають обставинам у справі, також судом порушено норми процесуального права. В обґрунтування скарги заявник посилалася на обставини які становили зміст позовних вимог, додатково зазначивши що судом не враховано думку дитини щодо предмету спору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради заперечував проти задоволення позовних вимог та просив розглядати справу за його відсутності.

На час розгляду справи від відповідача відзиву не надходило.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення представника особи яка падала апеляційну скаргу, за відсутності відповідача який відсутній за місцем реєстрації, також за відсутності третьої особи від якої надійшли письмові пояснення в яких вона просила здійснити розгляд справи за її відсутності, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

14 січня 2012 року укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , прізвище якої після укладення шлюбу ОСОБА_5 /копія свідоцтва про шлюб а.с.8/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в шлюбі народився ОСОБА_6 , батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_7 /копія свідоцтва про народження а.с.7/.

31 травня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 14 травня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття /заочне рішенням Токмацького районного суду Запорізької області а.с.10/.

14 березня 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 /заочне рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від а.с.11/.

11 серпня 2017 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_9 /свідоцтво про шлюб а.с.9/.

Згідно інформації Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ надання відомостей про реєстрацію місця проживання стосовно громадянина ОСОБА_2 неможливе /а.с.29/.

ОСОБА_1 мешкає за адресою АДРЕСА_1 з листопада 2018 року разом з сином ОСОБА_3 , батько участі у вихованні сина не приймає та його не відвідує /довідка Комунальної установи Покровського координаційного комітету самоорганізації населення

а.с.18/.

Згідно довідки Загальноосвітньої школи I-III ступенів № 2 батько учня ОСОБА_2 школу не відвідує, не приходить на батьківські збори, не цікавиться успішністю сина та не телефонує класному керівникові /а.с.19/.

Заборгованість ОСОБА_2 з аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , станом на 04 жовтня 2018 року становить 129 398,10грн /довідка Головного територіального управління юстиції у Донецькій області а.с.12/.

В довідці Комунальної установи Покровського координаційного комітету самоорганізації населення від 07 жовтня 2019 року йдеться про те, що ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації в АДРЕСА_2 на протязі 3 років /а.с.42/.

За змістом висновку Органу опіки та піклування від 29 жовтня 2019 року недоцільне позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.56 57/.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції повно встановив обставини у справі та вірно застосував норми матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керуючись статтями 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, вважав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків та є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька так і для дитини, та позбавлення батьківських прав щодо батька не буде якнайбільше відповідати інтересам дитини.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України, пунктом 2 якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За змістом наведеної норми ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьків прав на виховання дитини, захист її інтересів та інших прав, які їм надані до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, та вирішальним для результатів розгляду даної справи будуть обставини, що характеризують ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Встановлені в даній справі обставини вказують на те, що після розлучення батьків син залишився проживати з мамою, яка саме виконувала обов`язки по забезпеченню необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини та остання не надала доказів, які би вказували на звернення з питань утримання дитини до батька, який відповідає за сина за законом, та який знехтував потребами дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батька, чого в ході судового розгляду не підтверджено.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці (параграф 57, 58).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Щодо обставин справи, відсутні докази з приводу неблагополучності батька ОСОБА_2 , його жорстокого поводження з дитиною, чи доказів які би вказували на те, що збереження його зв`язків із сином та його вплив буде неблагонадійним.

З огляду на зміст наведених норм апеляційний суд вважає, що наявність заборгованості по аліментах не має вирішального значення для цього спору та сама по собі несплата аліментів не являється підставою для позбавлення відповідача батьківських прав та не свідчить про свідоме ухилення батька від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини.

Згідно положень частини 5, 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які мають стосунок до справи та суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим чи суперечить інтересам дитини.

Висновок наявний в справі вказує на недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Також висновок органу опіки і піклування не містить даних щодо негативу від збереження відповідачем зв`язків із сім`єю, чи обставин які би вказували на наявність покращення умов для фізичного і духовного розвитку дитини у зв`язку із позбавлення відповідача батьківських прав.

У той же час, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які вона не змогла повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб сторони надавали пояснення та докази щодо обставин, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог чи заперечень. Сторони беззаперечно мали можливість ознайомитися із змістом позовної заяви і матеріалами справи та реалізувати належні їм процесуальні права.

Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 11 березня 2020 року.

Судді: