Справа № 461/2888/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Якимець Ю.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Гарасимчука А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Львівської місцевої прокуратури №2 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

установив:

позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь на відшкодування моральної шкоди суму грошових коштів у розмірі 160089,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30.05.2014 року слідчим СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області здійснено повідомлення про підозру ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

25.09.2014 року прокурором відділу нагляду управління правозахисної діяльності протидії корупції та злочинності у сфері транспорту прокуратури Львівської області затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000082 від 12.01.2014 року та скеровано до суду.

Позивач стверджує, що він незаконно перебував під слідством та судом протягом 43 місяців, а саме з 30.05.2014 року по 29.12.2017 року. За цей час на нервовому ґрунті у нього погіршився стан здоров`я, він був змушений неодноразово проходити лікування у медичних закладах.

В процесі розгляду Шевченківським районним судом кримінального провадження прокурором 21.12.2017 року змінено обвинувачення ОСОБА_2 з ч.2 ст.367 КК України на ст.356 КК України.

Позивач стверджує, що всупереч вимогам п.1 ч.1 ст.477 КПК України кримінальне провадження за ст.356 КК України було внесено прокурором до ЄРДР за відсутності заяви потерпілого. У зв`язку із чим, в подальшому, потерпілим ЛКП «Львівавтодор» було заявлено клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 у зв`язку із відмовою від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Позивач вважає, що змінивши обвинувачення сторона обвинувачення визнала неспроможність та незаконність попереднього обвинувачення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 22.12.2017 року закрито кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. Цією ж ухвалою скасовано арешт майна ОСОБА_2

ОСОБА_2 стверджує, що саме неправомірні дії органів досудового розслідування та прокуратури призвели погіршення стану його здоров`я, а також до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача та його сім`ї.

У зв`язку із чим ОСОБА_2 змушений звернутися до суду.

У відзиві на позовну заяву представник Львівської місцевої прокуратури №2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог покликаючись на ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», де передбачено вичерпний перелік підстав та умов, за яких особа набуває права на відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на позовну заяву представник Державної казначейської служби України також просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у зв`язку із тим, що у позивача не виникає право на відшкодування йому моральної шкоди , оскільки у переліку випадків, що дають право на таке відшкодування відсутня така правова підстава як відмова потерпілого від обвинувачення у формі приватного обвинувачення.

У відзиві на позовну заяву представник Львівської обласної прокуратури просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю таких.

У відповіді на відзив ОСОБА_2 покликається на те, що в обвинувальному акті, який погоджений прокурором Ковальчук З.П. та керівником Львівської місцевої прокуратури №2 Янчишином С.В. зазначено, що сторона обвинувачення приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, а тому дії органу досудового розслідування були незаконним і він має право на відшкодування йому моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні, надавши покази в якості свідка, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, зокрема пояснив, що він працював на посаді інженера технічного нагляду у Львівавтодорі. Відносно нього було порушено кримінальну справу, звинувачуючи його в халатності. Покликається на те, що відомості до ЄРДР було внесено без заяви заявника, якого і не могли знайти протягом 4 років. Пізніше прокуратура змінила обвинувачення, з чого вбачається, що відносно нього незаконно проводили досудове розслідування та судовий розгляд. Позивач ствердив, що до порушення кримінальної справи стан здоров`я у нього був добрий, а після порушення почав дуже переживати у зв`язку із чим стан здоров`я погіршився. Крім того, змушений був звільнитися з роботи через різке погіршення стану здоров`я. В подальшому у судові засідання не з`являвся.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надавши пояснення аналогічні викладеним і позовній заяві. Крім того зазначила, що вважає, що в ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не йдеться про необхідність повної реабілітації обвинуваченого. Покликається на те, що до суду було скеровано обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Судовий розгляд тривав більше трьох років. В подальшому, 21.12.2017 року прокуратурою було змінено обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_2 та пред`явлено нове обвинувачення, передбачене ст.356 КК України. Оскільки, прокуратурою в суді було змінено обвинувачення, вважає, що ОСОБА_2 було незаконно повідомлено про підозру за первісною кваліфікацією. Постанову про зміну обвинувачення ОСОБА_2 не міг оскаржити, оскільки це не передбачено законодавством. Також пояснює, що ОСОБА_2 підтримав клопотання потерпілого про закриття провадження, оскільки не міг ходити та втратив зір.

Представник Прокуратури Львівської області у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, покликаючись на те, що Закон, який регулює такі відносини має вичерпний перелік підстав для відшкодування моральної шкоди. А в діях позивача не було встановлено відсутність складу злочину. ОСОБА_2 не був повністю реабілітований, сторона обвинувачення лише змінила кваліфікацію злочину.

Представник Державної казначейської служби України у судовому засіданні позовні вимоги заперечив в повному обсязі за безпідставністю. Зокрема вказав, що підстави для відшкодування моральної шкоди, заподіяної органом досудового розслідування як відмова потерпілого від обвинувачення в формі приватного обвинувачення у Законі немає. Крім того, зазначив, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку із погіршенням здоров`я і діями органів досудового розслідування та прокуратури. А також наголосив на тому, що позивач звільнився з роботи лише через 2 роки після внесення відносно нього відомостей до ЄРДР, а відтак, не вбачає жодного зв`язку між проведенням досудового розслідуванням та звільненням з роботи ОСОБА_2 . В подальшому представник Державної казначейської служби України у судові засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.05.2014 року слідчим СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області повідомлено про підозру ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

25.09.2014 року прокурором відділу нагляду управління правозахисної діяльності протидії корупції та злочинності у сфері транспорту прокуратури Львівської області затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000082 від 12.01.2014 року та скеровано до суду.

21.12.2017 року прокурором Львівської місцевої прокуратури №2 та керівником Львівської місцевої прокуратури №2 затверджено змінений обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_2 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Представник позивача в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що змінюючи обвинувачення прокуратура фактично визнала незаконність первинного обвинувачення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Суд не бере до уваги вказаних доводів представника позивача, оскільки КПК України надає прокурору таке право, а саме ст.338 КПК України регламентовано, що з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Крім того, дії щодо внесення органом досудового розслідування відомостей до ЄРДР за ч.2 ст.367 КК України та оголошення про підозру ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.367 КК України не були незаконними, оскільки така незаконність не доведена в суді.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 22.12.2017 року закрито кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Право особи на відшкодування шкоди, завданої внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, передбачено також статтею 1176 ЦК України. Згідно з даною статтею шкода відшкодовується незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування цієї шкоди визначається законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювача.

Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 22.12.2017 року кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 закрите на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, що не належить до реабілітуючи обставин.

До числа реабілітуючих належать лише три підстави, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді та вичерпані можливості їх отримати). Відтак, до реабілітуючих підстав належать ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується. До нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження зокрема належить: потерпілий, а у випадках передбачених КПК, - його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК). Нереабілітуючі підстави означають, що відносно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Така особа не вправі вимагати відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, яка була їй завдана в процесі розслідування.

Таким чином, враховуючи, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 було закрито за нереабілітуючою підставою, жодних з перелічених ч.1 ст.1176 ЦК України незаконних дій щодо позивача вчинено не було, підстав для задоволення позову, визначених ст.1176 ЦК України, суд не вбачає.

Більше того, оглянувши матеріали кримінальної справи №466/6830/14-к судом з`ясовано, що ОСОБА_2 та захисник Юхименко Р.І. у судовому засіданні під час з`ясування їх думки щодо заявленого клопотання потерпілим, погоджувалися на закриття кримінального провадження, хоча КПК України передбачено право заперечувати проти цього та в разі заперечення своєї вини доводити свою повну невинуватість у вчинені інкримінованого правопорушення та ухвалення виправдувального вироку.

Окрім того, ухвала Шевченківського районного суду м.Львова від 22.12.2017 року ніким із сторін не оспорювалася в апеляційному порядку та набрала законної сили, що також свідчить про не заперечення ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження.

При цьому суд виходить з того, що ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Враховуючи, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрите не з підстав, визначених п.2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують незаконність будь-яких рішень, дій чи бездіяльності, вчинених посадовими особами прокуратури при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні, підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі ст.ст. 23, 1167, 1174, 1176 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 258, 259 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Львівської місцевої прокуратури №2 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду відмовити.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державна казначейська служба України, , 01601, м.Київ, вул.Бастіонна, 6.

Відповідач: Головне управління Державної казначейської служби у Львівській області, , 79005, м.Львів, вул.К.Левицького, буд.18.

Відповідач: Львівська обласна прокуратура, , 79005, м.Львів, пр.Шевченка, буд.17-19.

Відповідач: Львівська місцева прокуратура №2, 79002, м.Львів, вул.Липинського, 11.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 14.12.2020 року.

Суддя О. І. Баєва