Справа № 485/719/20
Провадження № 2/485/333/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Семенака А.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Снігурівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

встановив:

У червні 2020 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила таке.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився її онук ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 загинула донька позивача та матір онука ОСОБА_5 . До дня смерті вона разом з сином проживали з позивачем в АДРЕСА_1 . Онук відвідував дитсадок за місцем проживання позивачки.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 06 березня 2020 року відповідача ОСОБА_3 визнано батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та внесено відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

Посилаючись на те, що відповідач не приймав та не приймає участі у вихованні свого сина з часу його народження, не опікується ним та матеріально не забезпечує, а вона має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання з належними умовами для виховання та розвитку дитини, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, просить визначити місце його проживання разом з нею.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. Позивач зазначила, що від стосунків у її доньки з відповідачем у грудні 2017 року народився син ОСОБА_4 . Відповідач визнавав себе батьком дитини, після пологів відвідував їх у лікарні, однак своє батьківство не зареєстрував через відсутність паспорту. З лікарні донька з дитиною повернулася проживати до неї, а через три місяця вони з відповідачем разом із ОСОБА_4 виїхали до м.Одеса, де спільно проживали однією сім`єю. За час спільного проживання з відповідачем донька часто жалілася на його негідну поведінку у сімейних стосунках, образи та застосування фізичного насилля по відношенню до них із сином. Через це, у серпні 2018 року її донька забрала сина та, поки відповідач був на роботі, з речами переїхала проживати до неї. З того часу відповідач рідко навідувався до сина, частіше ним цікавилися його батьки, іноді, навіть, забирали його до себе на декілька днів. Взимку 2019 року донька почала спів мешкати з іншим чоловіком, хлопчик також проживав з ними. У червні 2019 року ОСОБА_5 раптово загинула від удару блискавки. Вона забрала онука до себе та незважаючи на те, що йому було на той час лише два з половиною роки, самостійно доглядала, забезпечувала всім необхідним, тоді як відповідач особливо участі у житті дитини не приймав. Разом з тим, отримавши судове рішення про визнання себе батьком, забрав хлопчика до місця свого проживання без її згоди й не дає можливості з ним спілкуватися, хоча сам перебуває у зоні АТО й самостійно дитиною не опікується. Дитину весь час доглядають батьки відповідача. Вважає, що у неї з онуком існують тісні сімейні відносини, він більш прихильний до неї, любить її, тоді як свого рідного батька майже не знає, а тому проживання онука разом із нею буде відповідати його інтересам.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та завчасно, про причини неявки суд не повідомив. Будучи присутнім у підготовчому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні, вважаючи їх необґрунтованими, так як він в повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки. Разом з сином проживають за місцем проживання батьків. На даний час проходить службу у Збройних Силах України в ВЧ 0989 м. Маріуполь, а тому вихованням та розвитком дитини займаються дід та баба (батьки відповідача). Суд розглянув справу у відсутність відповідача на підставі ст.223 ЦПК України.

Представник органу опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не підтримує (а.с.69).

Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За положеннями ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.91 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 7 СК України визначає загальні засади регулювання сімейних відносин, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Баратівка Снігурівського району Миколаївської області народився ОСОБА_4 , про що Виконавчим комітетом Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області видано свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_1 за актовим записом № 1 від 09 січня 2018 року; матір - ОСОБА_5 , батько - ОСОБА_8 (а.с. 8).

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 06 березня 2020 року відповідача ОСОБА_3 визнано батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внесено відповідні зміни до актового запису про народження № 1 від 09 січня 2018 року ОСОБА_4 щодо відомостей про батька дитини та змінено прізвище дитини з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_4 " (а.с. 21-22).

Позивач є рідною бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підтвердження чого надала копію свідоцтва про народження доньки серії НОМЕР_2 , виданого повторно 15 серпня 2017 року за актовим записом про народження № 9 від 10 травня 2002 року, вчиненого 10 травня 2002 року (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Раденськ Олешківського району Херсонської області померла ОСОБА_5 , про що Виконавчим комітетом Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області 07 червня 2019 року вчинено актовий запис № 11 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 10).

З березня 2020 року малолітній ОСОБА_4 проживає разом з батьком у АДРЕСА_2 .

З 15 квітня 2020 року ОСОБА_4 проходить службу у Збройних Силах України в ВЧ 0989 м. Маріуполь, у цей час вихованням та розвитком дитини займаються дід та баба (батьки відповідача).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" (далі - Закон) контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно ст. 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною 1 ст. 14 Закону передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно з ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків,правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Статтею 263 СК України передбачено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 за місцем проживання та роботи характеризується з позитивної сторони, про що свідчать характеристики, видані Баратівським старостинським округом та Територіальним центром соціального обслуговування/надання соціальної допомоги, відповідно (а.с. 19-20).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 від 29 квітня 2020 року для виховання, проживання та розвитку дитини створено усі необхідні умови (а.с. 18).

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що проживає у с.Садове, позивач її кума. Зі слів позивачки їй відомо, що після народження дитини у її покійної доньки ОСОБА_5 та відповідача, вони співмешкали спочатку з позивачем, потім окремо, у тому числі й у м.Одеса, у якому відповідач на той час працював; відповідач ображав дружину, а тому вона забрала дитину та повернулася до своєї матері; з того часу відповідач участі у вихованні та утриманні сина не приймав. Після смерті ОСОБА_5 у червні 2018 року її син продовжив проживати з бабусею, позивачкою по справі. Їй також відомо, що дитиною у той період цікавилися батьки відповідача, забирали до себе на вихідні. Відповідача з сином вона бачила лише один раз, коли він приходив його провідати до позивачки, з собою приносив гостинці, тоді помітила, що хлопчик більше прив"язаний до бабусі, аніж до батька, хоча грався з ним. Після встановлення батьківства хлопчика забрав батько й забороняє позивачу спілкуватися з ним.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що позивачка доводиться йому матір"ю, його сестра ОСОБА_5 та відповідач припинили стосунки, коли їх сину ОСОБА_4 було 9 місяців. З того часу відповідач не цікавився дитиною. Дитиною більше цікавилися його батьки, які забирали хлопчика на вихідні. Відповідач приходив особисто до сина дуже рідко 1 чи 2 рази на рік, займається своїми справами, служив у армії. Після встановлення батьківства відповідач забрав хлопчика від бабусі й не дозволяє бачити його. З цього приводу у його матері та відповідача виникають конфлікти. Вважає, що хлопчик більш прив"язаний до позивача, аніж до сім"ї свого батька. На даний час йому не відомо, щоб існувала небезпека для дитини від батька чи його родини.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що була подругою доньки позивача, яка трагічно загинула. Вона мала сина ОСОБА_4 , батьком якого є відповідач. Зі слів подруги їй відомо, що як під час спільного проживання, так і після припинення сімейних стосунків відповідач не приймав участі у вихованні та утриманні сина, ображав їх. Позивач завжди підтримувала онука матеріально, а після смерті матері виховувала його. Їй не відомо щодо спілкування відповідача та його батьків із ОСОБА_4 після смерті його матері. Про участь та відношення хлопчика до них з часу спільного проживання вона також не знає, бо вони живуть у іншому селі. Вважає, що ОСОБА_4 є більш прихильним до позивача, оскільки вона його виростила з малечку.

Разом з тим, відповідач не позбавлений батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_4 ; такий процес ніким не ініційовано. Позивачкою не надано доказів того, що відповідач веде асоціальний спосіб життя, що ставить під загрозу життя та здоров`я дитини, не проявляє батьківську увагу та турботу по відношенню до сина, не цікавиться та не утримує його матеріально. Лише те, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем та проходить військову службу не свідчить про неналежне виконання ним батьківських обов`язків. Так само, як і посилання позивача на той факт, що відносно ОСОБА_3 розглядається кримінальне провадження, оскільки його вини у судовому порядку не встановлено.

Крім того, згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини Снігурівської районної державної адміністрації № 17 від 27 серпня 2020 року про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи інтереси дитини, на підставі ст. 161 СК України, орган опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації вважає недоцільним визначення місця проживання ОСОБА_4 з бабусею ОСОБА_1 (а.с. 52).

Возз`єднання дитини з біологічним батьком є досить важливим позитивним обов`язком держави (п. 101 рішення ЄСПЛ "Мамчур проти України") і право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя (п. 47 рішення ЄСПЛ у справі "Савіни проти України"). У зв`язку з цим, право відповідача на проживання з його малолітньою дитиною повинно бути захищено й у правовідносинах, які складаються між батьком і дитиною, бабою і дитиною, він має переважне право на проживання з дитиною.

Виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з батьком не встановлено.

Хоча позивачка дійсно має позитивні характеристики, належні умови для проживання дитини і стабільний дохід, цікавилася ним з народження та тривалий час виховувала, дуже любить і бажає приймає участь у вихованні свого онука, однак це не може бути підставою для відібрання дитини від батька при вирішенні даного спору, а її права на участь у вихованні онука можуть бути захищені у інший спосіб.

За такого, з урахуванням інтересів дитини щодо проживання разом із батьком, невстановлення виняткових обставин, які б зумовили неможливість проживання дитини з батьком, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини- залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного судового рішення 11.12.2020.