У Х В А Л А

05 березня 2020 року

м. Київ

справа № 717/1765/16-ц

провадження № 61-3327 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В., Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Чернівецького області від 30 травня 2017 року за нововиявленими обставинами у справі позовом Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Бурдюзької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної лісу,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року керівник Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Бурдюзької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної лісу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 липня 2016 року у виділі № 2 кварталу № 34-а обходу № 16 Кельменецького лісництва, що розташоване на території с. Бурдюг Кельменецького району Чернівецької області, відповідач зрізав три дерева породи дуб, внаслідок чого заподіяв державі в особі Бурдюзької сільської ради шкоду в розмірі 7 320,33 грн.

З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Бурдюзької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області шкоду в розмірі 7 320,33 грн.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 3 000,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем унаслідок вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статті 65 КУпАП, було завдано майнову шкоду державі в особі Бурдюзької сільської ради, яка в силу статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» має бути ним відшкодована.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на вказане рішення та просив скасувати це судове рішення та відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2017 року змінено. Абзац другий резолютивної частини рішення викладено в такій редакції: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Бурдюзької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області 3 000,00 грн на рахунок відшкодування шкоди, заподіяної лісу. У решті рішення залишено без змін.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо обставин спричинення відповідачем майнової шкоди. Водночас на підставі пункту 7 частини третьої статті 29, пункту 4 частини першої статті 69-1 Бюджетного кодексу України визначив, що заподіяна відповідачем шкода лісу підлягає стягненню на користь Бурдюзької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області.

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Чернівецького області від 30 травня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 серпня 2017 року провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 відкрито та витребувано справу із суду першої інстнації.

17 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Апеляційного суду Чернівецької області із заявою про перегляд рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Чернівецького області від 30 травня 2017 року за нововиявленими обставинами.

Як на підставу перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, заявник посилався на те, що судом не були належним чином оцінені надані відповідачем заперечення (відзив) Бурдюзької сільської ради, письмові заяви мешканців с. Бурдюг та їхні свідчення від 20 березня 2017 року. Також ваажа, що визначений судом спосіб нарахування збитків не відповідав порядку їх обчислення, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665 «Про затвердження такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу».

Вказував на те, що ДП «Сокирянське лісове господарство» складені незаконні та недостовірні протоколи про адміністративні стягнення та інші документи про нібито вчинене ним адміністративного правопорушення, що не відповідає дійсності та реальним обставинам справи.

Крім цього, 02 листопада 2016 року ОСОБА_1 подано позов до суду про визнання протиправним та скасування постанови про накладення стягнення ДП «Сокирянське лісове господарство» №000034 від 02 липня 2016 року , який було задоволено рішенням Богунського районного суду від 06 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову про накладення стягнення ДП «Сокирянське лісове господарство» №000034 від 02 липня 2016 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення, а саме штрафу у розмірі 85 грн. та закрито справу про адміністративне правопорушення.

Скаржник вважав вказані обставини нововиявленими, такими, що мають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року зупинено апеляційне провадження у зв`язку з відкриття касаційного провадження за касаційною скарго ОСОБА_1 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Чернівецького області від 30 травня 2017 року.

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Чернівецького області від 30 травня 2017 року без змін.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.

Апеляційний суд виходив з того, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України та не є підставою для перегляду судових рішень.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-ІХ від 15 січня 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

18 лютого 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року, у якій скаржник посилаючись на неправильне застосуванням та порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати це судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд постановляючи оскаржувану ухвалу порушив норми процесуального права та не надав належну правову оцінку наданому доказу, а саме рішенню Богунського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2018 року.

Вказував на те, що ДП «Сокирянське лісове господарство» складені незаконні та недостовірні протоколи про адміністративні стягнення та інші документи про нібито вчинене ним адміністративного правопорушення, що не відповідає дійсності та підтверджено встановленими судом обставинами справи у рішенні Богунського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2018 року. Зазначену обставину суд не дослідив.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення - у випадках, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Відповідно до ст. 423, 424 ЦПК України, рішення суду, яким закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими обставинами, зокрема у зв`язку з наявністю істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звернулася із заявою, на час розгляду справи.

Така заява може бути подана протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 № 4 (далі за текстом - Постанова) нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами п.1, 2 ч. 2 ст. 423 ЦПК України , є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Зазначена норма містить вичерпні підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Слід розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Згідно з частиною 4 статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Апеляційний суд, оцінивши надане ОСОБА_1 рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2018 року, обґрунтовано дійшов висновку, що сам по собі факт скасування постанови про накладення адміністративного стягнення не свідчить про відсутність правопорушення, оскільки вказану постанову скасовано з процесуальних підстав. Крім цього, апеляційний суд зазначив, що рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2018 року не є основним доказом, оскільки рішеннями суду першої та апеляційної інстанції ухвалені на підставі не лише одного доказу, а й інших доказів (пояснення свідків, письмові пояснення ОСОБА_1 , розрахунку розміру шкоди від 01 липня 2016 року, розрахунку таксової вартості від 02 липня 2016 року, протокол про адміністративне правопорушення від 01 липня 2016 року), які за своєю сукупність свідчать про наявність правопорушення.

Довід касаційної скарги, що апеляційний суд порушив норми процесуального права та не надав належну правову оцінку наданому доказу, а саме рішенню Богунського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2018 року є необґрунтованим, оскільки апеляційний суд встановив, що зазначеним рішенням було скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення з ОСОБА_1 саме з процесуальних питань, і обставини зазначені в ній не були предметом розгляду по суті.

Крім того, довід касаційної скарги про неналежне дослідженням судом незаконних та недостовірних протоколів про адміністративні стягнення та інші документи про вчинене ним адміністративного правопорушення є необґрунтованим, та спростовується висновками суду.

Доводи касаційної скарги спростовані в ухвалі апеляційного суду та надано їм правову оцінку, а тому касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд визнає касаційну скаргу необґрунтованою та відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Чернівецького області від 30 травня 2017 року за нововиявленими обставинами у справі позовом Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Бурдюзької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної лісу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик