Ухвала

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 488/5848/18

провадження № 61-8524ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 29 травня 2018 року близько 00 годин 20 хвилин водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки LEXUS-RX 350, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в місті Миколаєві по проспекту Центральному в районі будинку № 141 , при перестроюванні з центральної смуги у крайню праву не дотримався безпечного бокового інтервалу справа, не надав перевагу у русі транспортному засобу та допустив зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1

Постановою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 17 липня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , отримав механічні ушкодження, та згідно висновку за Звітом № 148-18 сума збитку становить 23 062,59 грн.

Окрім того, позивач поніс витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 2 499 грн 75 коп., поштові витрати у сумі 188 грн 82 коп., а також 358 грн 02 коп. за проведення розвалу-сходження коліс, 42 грн поштових витрат за надіслання вимоги.

Відповідач у добровільному порядку відшкодувати збитки відмовився.

Також, вищевказаними діями ОСОБА_2 позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях від отриманого стресу на місті ДТП та переживань за пошкодження власного автомобіля. Крім того, ОСОБА_1 був змушений витрачати сили, час та кошти на поїздки до Управління патрульної поліції, Корабельного районного суду міста Миколаєва, звернення до експерта-оцінювача для визначення вартості відновлювальних робіт та спеціалістів, а також пошук адвокатів.

Посилаючись на викладені обставини, позивач ОСОБА_1 просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 26 109 грн 18 коп., з яких: 23 062 грн 59 коп. - вартість матеріального збитку, 2 499 грн 75 коп. - вартість проведеного автотоварознавчого дослідження, 188 грн 82 коп. - поштові витрати, 358 грн 02 коп. - вартість проведеного розвалу-сходження коліс, 42 грн - поштові витрати на надіслання вимоги, а також 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Крім того, просив стягнути на його користь з відповідача 3 500 витрат на правову допомогу та 704 грн 80 коп. витрат на сплату судового збору.

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 01 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди - 26 109 грн 18 коп. та у відшкодування моральної шкоди - 3 000 грн, а всього стягнуто 29 109 грн 18 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з вини відповідача ОСОБА_2 був пошкоджений автомобіль позивача ОСОБА_1 , тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заявленої суми відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 26 109 грн 18 коп. Також внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, розмір компенсації якої суд визначив в сумі 3 000 грн.

При цьому, в судовому рішенні зазначено, що позивач скористався своїм правом та обрав спосіб захисту порушеного права, звернувшись з позовними вимогами про відшкодування спричиненої шкоди до винуватої особи, а відповідач не надав до суду доказів того, що позивач мав реальну можливість отримати страхове відшкодування, але таким правом не скористався.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково.

Рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 01 жовтня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судових витрат - скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено.

Рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва 01 жовтня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - залишено без змін.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди в розмірі 26 109,18 грн, оскільки в даному випадку така вимога позивача до ОСОБА_2 є передчасною.

Крім цього, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції стосовно того, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації моральної шкоди, оскільки, відповідно до частини першої та другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

28 травня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржувану постанову, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у даній справі складає 31 109,18 грн, яка складається із матеріальної шкоди у розмірі 26 109,18 грн та моральної шкоди у розмірі 5 000 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100=210 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а) і в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для касаційного перегляду судових рішень, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська