ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3184/20 Справа № 202/4944/18 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до договору № б/н від 28 грудня 2004 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4500 грн зі сплатою за користування ним відсотків 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом,що відповідає строку дії картки.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання, заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк», тому виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом.

Враховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 грудня 2004 року у розмірі 41 664,73 грн та судові витрати (а.с.1-2).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця відмовлено (а.с.181-186).

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права (а.с.188-191).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 грудня 2004 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір № 1740562, про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти. Згідно з умов договору Банк відкриває клієнту картковий рахунок і видає клієнту платіжну карту тип картки VIZA, вид карти CREDIT, строк дії карти 2 роки, базова процентна ставка по кредитному ліміту на час підписання договору 3% річних із розрахунку 360 днів на рік, строк дії кредитного ліміту строк дії карти. У договорі відсутній розмір кредитного ліміту ( а.с.6).

Відповідно до анкети-заяви б/н на отримання кредитної карти від 28 грудня 2004 року ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 4500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Дата видачі банківської картки 18 січня 2005 року, номер банківської картки НОМЕР_1 строк дії картки січень 2007 року ( а.с.148).

Згідно з Довідкою АТ КБ «ПриватБанк» строк дії картки до 01.2013 року ( а.с.149).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 від 03 липня 2018 року, виданим Індустріальним районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ( а.с.27).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором б/н від 28 грудня 2004 року становить 41 925,13 грн та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, складається із наступного: 4 489,70 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 710,98 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 34 724,45 грн заборгованість з пені.

Відповідно до спадкової справи №10/2018 року, заведеної Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Коваленко С.В. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , з заявою про прийняття спадщини звернулася дружина ОСОБА_1 . Мати - ОСОБА_3 звернулася з заявою про відмову від права на прийняття обов`язкової частки у спадщині.

Згідно із заповітом від 15 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко С.В., зареєстрованого в реєстрі за №2880, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповідав усе належне йому майно, нерухоме та рухоме, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось; усе майно, нерухоме та рухоме, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, яке буде належати йому на день смерті, усі майнові права та обов`язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті ОСОБА_1 ( а.с.72).

Відповідно до виписки по картрахунку, останнім днем користування карткою було 29 липня 2005 року, після цієї дати карткою не користувались.

Щодо часткової сплати ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, то як вбачається із матеріалів справи № 202/31673/13-ц первісно з позовом про стягнення заборгованості до ОСОБА_2 , позивач звернувся до суду у вересні 2013 року, за яким 11 жовтня 2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 28 224,93 грн та судових витрат в розмірі 282,25 грн, а всього 28 507,18 грн, яке набрало чинності, за ним був позивачу виданий виконавчий лист, за яким було відкрито виконавче провадження.

Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21 лютого 2018 року № 4320/04-02/27, з пенсії ОСОБА_2 проводились утримання боргу, згідно виконавчого листа № 202/31673/13-ц: у липні 2017 року утримано 602, 21 грн, у серпні 2017 року утримано 602, 21 грн, у вересні 2017 року утримано 602, 21 грн, у жовтні 2017 року утримано 602,21 грн. Всього за період з липня 2017 року по 31 грудня 2017 року утримано грошових коштів з пенсійної картки на погашення боргу 2408,84 грн та за виконавчими діями 267,64 грн, Такі дані збігаються з даними зазначеними у виписці по картрахунку: 17 липня 2017 року на рахунок перераховано 602,21 грн; 01 вересня 2017 року на рахунок перераховано 602,21 грн; 27 вересня 2017 року на рахунок перераховано 602,21 грн, 28 листопада 2017 року на рахунок перераховано 602,21 грн.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2013 року по цивільній справі №202/31673/13-ц за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано 14 вересня 2017 року.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська суду від 14 листопада 2017 року у зв`язку з неявкою представника позивача позов ПАТ КБ «Приватбанк» залишений без розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновками суду першої інстанції.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу).

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкування, перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників.

Таким чином, у зв`язку з прийняттям відповідачем спадщини, до останньої перейшов обов`язок померлого щодо сплати заборгованості за кредитним договором, а у позивача права вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно дост. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 2004 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н від 28 грудня 2004 року.

Згідно з умов договору Банк відкриває клієнту картковий рахунок і видає клієнту платіжну карту тип картки VIZA, вид карти CREDIT, строк дії карти 2 роки, базова процентна ставка по кредитному ліміту на час підписання договору 3% річних із розрахунку 360 днів на рік, строк дії кредитного ліміту строк дії карти ( а.с.6).

Відповідно до наданого Банком розрахунку, заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 4 489,70 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 2 710,98 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Встановлено, що строк дії картки № НОМЕР_1 становить до 01/2007 року.

Відповідно до виписки по картрахунку, останнім днем користування карткою було 29 липня 2005 року, після цієї дати карткою не користувались.

Отже, позивальником ОСОБА_2 банківська кредитка картка була отримана 18 січня 2005 року зі строком дії до січня 2007 року, тому у січні 2010 року закінчився строк позовної давності у межах якого позивач мав право звернутись до суду з позовом.

Таким чином, позивач звернувся до суду із позовом в вересні 2013 року (справа 202/31673/13-ц) та з даним позовом 17 серпня 2018 року, тобто за межами строків позовної давності, передбачених статтею 257 ЦК України (тривалістю у 3 (три) роки).

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками слід відмовити, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Щодо вимог Банку про стягнення заборгованості за пенею, колегія суддів зазначає наступне.

У наданій анкеті-заяві, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також, колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому, в задоволенні вимог щодо стягнення пені у розмірі 34 724,45 грн, слід відмовити за необґрунтованістю, а не у зв`язку зі спливом строку позовної давності, як зазначив суд першої інстанції, оскільки такі вимоги є не доведені, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні цих вимог.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за пенею та винести в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні цих вимог за необґрунтованістю. В решті рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за пенею відмовити за необґрунтованістю.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: