Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1919/19

Номер провадження: 2/511/40/20

26 лютого 2020 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.,

за участю секретаря судового засідання Шкарпицької В.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на частку спільної сумісної власності,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Теренчук Є.М.,

ВСТАНОВИВ:

09.10.2019 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява.

Позов мотивований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2002 року. Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.07.2016 року шлюб між сторонами розірвано. У 2004 році сторони за спільні кошти придбали житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість вказаного будинку на момент придбання становила 7960,00 грн. Після розірвання шлюбу сторони не знайшли взаємної згоди щодо поділу вищевказаного житлового будинку, у зв`язку з чим позивачка просить суд визнати, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є спільної сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.10.2019 року позовна заява ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали суду. (а.с.23-24)

30.10.2019 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про необхідність долучення до матеріалів цивільної справи копії звіту про визначення оціночної вартості спірного майна. (а.с.28-48)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.10.2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання по справі. (а.с.49-50)

29.11.2019 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Теренчук Є.М. надійшло клопотання про об`єднання справ в одне провадження, а саме цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на частку спільної сумісної власності з цивільною справою, яка перебуває в провадження судді ОСОБА_3 І. (а.с.57-58)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.12.2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Теренчук Є.М. відмовлено. (а.с.67-68)

11.12.2019 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача адвоката Теренчук Є.М. про застосування строків позовної давності на позовну заяву ОСОБА_1 про визнання права на частку спільної сумісної власності. Вищевказана заява мотивована тим, що з червня 2016 року сторони разом не проживають, ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 виділити належну їй частку у спірному будинку, у зв`язку з тим, що він бажає продати свою половину будинку та придбати для себе новий будинок для житла, на що ОСОБА_1 ніяких дій не здійснила та не відреагувала. У зв`язку з тим, що позивачка ОСОБА_1 не здійснювала ніяких дій з приводу будинку, відповідач вимушений був звернутись до суду з позовною заявою про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вищевикладеного відповідач вважає, що позивачкою було пропущено трьохрічний строк звернення до суду, оскільки сторони розірвали шлюб 22.08.2016 року, а позивачка звернулась до суду 09.10.2019 року. Відповідно до вищевказаної заяви представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову, з підстав спливу строку позовної давності у повному обсязі. (а.с.78-80)

17.12.2019 року на адресу суду надійшли заперечення позивача ОСОБА_1 на заяву адвоката Теренчука Є.М. про застосування строків позовної давності у справі про визнання права на частку спільної сумісної власності. Відповідно до вищевказаних заперечень позивачка просить суд відмовити адвокату Теренчуку Є.М., який звернувся в інтересах ОСОБА_2 , у задоволення заяви про застосування строку давності, оскільки вважає вищевказану заяву необґрунтованою, строки порушено не було, оскільки тільки під час звернення відповідача до суду про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 вона дізналась про порушення її прав, а отже строк позовної давності почався з вересня 2019 року, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с.86-87)

20.12.2019 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідача адвоката Теренчук Є.М. про долучення до матеріалів справи додаткових документів, а саме копії розписок про позичання та повернення боргу, копію кредитного договору на ім`я ОСОБА_4 та квитанції про сплату кредиту. (а.с.91-105)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.12.2019 року за клопотанням позивача від Відділу надання адміністративних послуг Роздільнянської РДА (Одеська область м. Роздільна, вул. Шевченка, 85) витребувано: витяг з Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо житлового будинку у АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 . Додатково вищевказаною ухвалою продовжено підготовче провадження на 30 днів. (а.с.110 112)

11.01.2020 року на адресу суду від адміністратора відділу адміністративних послуг ОСОБА_5 надійшла витребувана ухвалою суду від 20.12.2019 року Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №195944695 від 11.01.2020 року, а саме: житлового будинку у АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 . (а.с.116-117)

28.01.2020 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача адвоката Теренчук Є.М. про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме: довідку Укргазбанку №;5-197/15/100/2020 від 17.01.2020 року про погашення кредиту ОСОБА_2 (а.с.120-121)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.01.2020 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду справи по суті, в судове засідання за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Теренчук Є.М. викликано свідка ОСОБА_6 (а.с.125-126)

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача адвокат Теренчук Є.М. заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , зазначив про необхідність застосування строків позовної давності на позовну заяву ОСОБА_1 про визнання права на частку спільної сумісної власності, оскільки позивачкою було пропущено вищевказаний строк. Додатково адвокат Теренчук Є.М. просив суд відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем ОСОБА_2 було самостійно сплачено борг за ремонт в будинку та погашені кредитні зобов`язання, які було оформлено під час шлюбу. Також адвокат Теренчук Є.М. відкликав клопотання про необхідність допиту в судовому засідання відповідача ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_6 , у зв`язку з їх зайнятістю.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ст.69 ч.1 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна , що належить їм на праві спільної сумісної власності , незалежно від розірвання шлюбу. До поділу майна згідно статей 63 дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що сторони 22 червня 2002 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії НОМЕР_1 , видане 22.06.2002 року, Відділом реєстрації актів громадянського стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №46. (а.с.7)

Заочним рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.07.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 22.08.2016 року. (а.с.8)

05.11.2004 році сторони за спільні кошти придбали житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі продажу жилого будинку, посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №2840. Вартість вказаного будинку на момент придбання становила 7960,00 грн. (а.с.10)

На підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5381552 від 10.11.2004 року встановлено, що власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с.11) Вищевказане також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №195944695 від 11.01.2020 року. (а.с.117)

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі статтею 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором купівлі-продажу квартири, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Отже, спірна житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки ОСОБА_2 набув її у власність у період шлюбу з ОСОБА_1 .

Відповідно до копії розписки від 03.11.2004 року встановлено, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 4000 грн. на покупку будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вищевказану суму ОСОБА_1 зобов`язалась повернути з відсотками в строк 1 рік. (а.с.9) На зворотньому боці вищевказаної розписки від 05.12.2005 року містяться відомості щодо того, що ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 4400 грн., які остання позичала у неї 03.11.2004 року. Борг було повернуто в повному обсязі, претензії відсутні. В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтвердила, що вищевказані кошти були позичені нею для необхідності покупки будинку за адресою: АДРЕСА_1 та були сплачені зі спільного бюджету з ОСОБА_8 .

Представником відповідача адвокатом Теренчук Є.М. було долучено до матеріалів справи копії розписок від 25.10.2004 року, відповідно до яких ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 8000 грн. на покупку будинку за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язується їх повернути в строк пів року. (а.с.92)

На підставі розписки про повернення грошей від 25.04.2005 року встановлено, що гр. ОСОБА_2 повернув ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 8000 грн. у встановлений сторонами строк, претензії відсутні. (а.с.93) Грошові кошти позичені і повернуті в період шлюбу, доказів того, що ОСОБА_2 повертав власні, особисті кошти суду не надано.

Також представник відповідача адвокат Теренчук Є.М. долучив до матеріалів справи копію кредитного договору №3606/11/2015/0207 від 27.11.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_9 від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» було отримано кредит в сумі 49500,00 грн. на придбання енергоефективного обладнання та/або матеріалів. Строк надання кредиту з 27.11.2015 року по 26.11.2018 року. До вищевказаного договору представником відповідача було долучено копії квитанції про сплату вищевказаного кредиту ОСОБА_2 .

Згідно з абзацом 2 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від № 11 від 21.12.2007 року (далі по тексту - Пленум ВСУ № 11 від 21.12.2007 р.), спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

У абзаці 1 пункту 24 Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст. 65 СК).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 листопада 2018 року по справі №372/504/17, наведені вище норми Сімейного кодексу України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Теренчук Є.М. стверджував про необхідність зарахування боргових зобов`язань, які були сплачені відповідачем ОСОБА_2 за кредит, отриманий під час шлюбу, а також за грошові кошти, які були отримані для необхідності купівлі будинку в рахунок половини будинку, яка належить позивачці ОСОБА_1 , оскільки остання вищевказані договорні зобов`язання не сплачувала, грошей для необхідності сплати кредиту не надавала, у будинку не проживає з 2016 року, ремонтні роботи не здійснює, а отже у задоволенні позовних вимог позивачки необхідно відмовити.

Суд зазначає, що вищевказані доводи представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Теренчук Є.М. є безпідставними та не можуть слугувати правовими підставами для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки у встановленому законом порядку, ні позивачка, ні відповідач не поставили питання про поділ боргових зобов`язань, що є їхнім правом, відповідач не позбавлений самостійно звернутись до суду з позовними вимогами про стягнення боргових зобов`язань подружжя. Суд зазначає, що боргові зобов`язання подружжя мають враховуватись судом у разі, якщо вони є предметом спору, тобто якщо в суді заявлені вимоги про поділ боргових зобов`язань подружжя.

Що стосується доводів представника відповідача адвоката Теренчук Є.М. про те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, у зв`язку з тим, що позивачкою пропущено строк позовної давності для необхідності звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до Постанови Верховного Суду/КЦС, у справі № 203/304/17 від 06 листопада 2019 р., відлік строку позовної давності при поділі майна колишнього подружжя через суд починається з моменту порушення права одного із співвласників іншим, а не датою розірвання шлюбу.

У зв`язку з вищевикладеним суд зазначає, що доводи представник відповідача адвоката Теренчук Є.М. про те, що позивачкою порушено строк позовної давності для звернення до суду, оскільки сторони розірвали шлюбу у серпні 2016 року, а позивачка звернулась до суду лише у жовтні 2019 року є хибними.

Відповідно до ст. 72 СК України «Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.»

Як встановлено з матеріалів справи позовна давність у даному випадку повинна обчислюватись з моменту порушення прав позивача ОСОБА_1 , а саме з моменту подання відповідачем ОСОБА_2 до суду позовної заяви про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , тобто з 24.09.2019 року. До вказаної дати позивачка про порушення свого права не знала, перешкод в користуванні майном відповідач ОСОБА_2 їй не чинив.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, а саме те, що сторони під час шлюбу за спільні кошти придбали спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому власником у правовстановлюючих документах зазначений відповідач ОСОБА_2 , позивач враховуючи сімейні відносини, вимагає визнання за нею права на частку спільної сумісної власності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до роз`яснень наданих в п.п. 22 і 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

На підставі звіту про визначення оціночної вартості житлового будинку, загальною площею 34,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що вартість вищевказаного житлового будинку, станом на 28.10.2019 року становить 34 695,00 грн. (а.с.29-48)

За подання до суду позовної заяви про визнання права на частку спільної сумісної власності ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., що підтверджується оригіналом квитанції №0.0..1 від 09.10.2019 року. (а.с.1)

За ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, і тому підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн..

На пiдставi ст. ст. 60,68,69,70,71 СК України, ст. 372 ЦК України, Постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007р. №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, керуючись ст.ст. 4,12,13,18,19,76-81,95,141,258-259,263-265,268,273,354,355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на частку спільної сумісної власності задовольнити.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 34,60 кв.м., в тому числі житловою 17,20 кв.м., з господарчими будівлями та надвірними спорудами.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 34,60 кв.м., в тому числі житловою 17,20 кв.м., з господарчими будівлями та надвірними спорудами.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 судові витрати за сплату судового збору в розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 10.03.2020 року.

Суддя І. В. Бобровська