ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2773/20 Справа № 203/3013/19 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Петешенкової М.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі старшого державного виконавця Осельського Євгена Сергійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельсвіт», про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язати скасувати записи про обтяження майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року скаржник звернувся до суду зі скаргою про визнання неправомірною бездіяльність, зобов`язати скасувати записи про обтяження майна, заінтересовані особи відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі старшого державного виконавця Осельського Є.С., ТОВ «Ковельсвіт».

В обґрунтування скарги зазначив, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з нього на користь ПАТ «ПУМБ» було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 14 листопада 2007 року та судові витрати в сумі 3882567, 77 грн.

На підставі вказаного рішення, судом, 08 лютого 2013 року, було видано виконавчий лист, за яким відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 13 серпня 2013 року було відкрито виконавче провадження №39309594 та проведено арешт майна та заборону його відчуження із внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію обтяження.

В подальшому виконавче провадження було закінчено за відсутністю у боржника майна для реального виконання рішення та виконавчий документ повернуто стягувачу. Арешт не знято.

26 листопада 2015 року відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження №49467593 та проведено арешт майна та заборону його відчуження із внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію обтяження.

В подальшому виконавче провадження було закінчено за відсутністю у боржника майна для реального виконання рішення та виконавчий документ повернуто стягувачу. Другий арешт також не знято.

26 квітня 2016 року в позасудовому порядку ПАТ «ПУМБ» було задоволено забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Отже, 26 квітня 2016 року він перестав бути перед стягувачем боржником, в зв`язку із позасудовим врегулюванням спору. Тому правові підстави для подальшого стягнення з нього коштів за виконавчим листом, що залишились після реалізації предмета іпотеки, відсутні, оскільки такі вимоги є недійсними.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року по справі №204/7148/16-ц.

В подальшому на підставі договору факторингу, укладеному між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «ЮБІПАРТНЕР ФАКТОРИНГ» та договору відступлення права вимоги між ТОВ «ЮБІПАРТНЕР ФАКТОРИНГ» та ТОВ «Ковельсвіт» було відступлено право вимоги за кредитним договором та останнє залучено стягувачем у виконавчому провадженні.

30 липня 2019 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у справі №2-3201/11 виконавчий лист, виданий 08 лютого 2013 року, було визнано таким, що не підлягає виконанню.

В зв`язку з цим, з метою скасування наявних обтяжень щодо його майна, він звернувся з письмовою заявою до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якій просив скасувати арешт з майна, але, як йому повідомили в приміщенні відділу, подана ним заява залишиться без задоволення та рекомендували звернутись до суду для вирішення судом поставлених у заяві питань.

Посилаючись на вказані обставини, скаржник просив визнати неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо не скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про обтяження №2114240, внесеного на підставі постанови державного виконавця від 13 серпня 2013 року у виконавчому провадженні №39309594; запису про обтяження №12256783, внесеного на підставі постанови державного виконавця від 26 листопада 2015 року у виконавчому провадженні №49467593; зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідні записи про обтяження (а.с.1-5).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі старшого державного виконавця Осельського Є.С., ТОВ «Ковельсвіт», про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язати скасувати записи про обтяження майна відмовлено (а.с.46-49).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити. Вважає, що ухвала суду є необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та не відповідає дійсним обставинам справи.

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №2-3201/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором від 14 листопада 2007 року та судових витрат в сумі 3882567 грн. 77 коп., судом 08 лютого 2013 року було видано виконавчий лист, який банком було пред`явлено для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Постановами державного виконавця від 13 серпня 2013 року було відкрито виконавче провадження №39309594 та накладено арешт майна боржника та оголошено заборону його відчуження. На підставі вказаної постанови було внесено відповідні записи про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Постановою державного виконавця від 19 листопада 2015 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». При винесенні постанови питання про зняття арешту з майна боржника не вирішувалось.

23 листопада 2015 року банком виконавчий лист повторно пред`явлено до примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та постановами державного виконавця від 26 листопада 2015 року було відкрито виконавче провадження №49467593 та накладено арешт на майно боржника з оголошенням заборони його відчуження, про що внесено відповідних записи про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Постановою державного виконавця від 11 травня 2017 року виконавчий лист було повернуто стягувачу, в зв`язку з невиявленням майна боржника на яке може бути звернуто стягнення. При винесенні вказаної постанови питання про зняття арешту з майна боржника також не вирішувалось.

Під час огляду матеріалів цивільної справи №2-3201/11, в суді першої інстанції, також встановлено, що 26 квітня 2016 року в позасудовому порядку ПАТ «ПУМБ» на підставі умов іпотечного договору від 14 листопада 2017 року було задоволено забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

В подальшому на підставі договору факторингу, укладеному між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «ЮБІПАРТНЕР ФАКТОРИНГ» та договору відступлення права вимоги між ТОВ «ЮБІПАРТНЕР ФАКТОРИНГ» та ТОВ «Ковельсвіт» було відступлено право вимоги за кредитним договором.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2017 року було замінено стягувача у виконавчому провадженні на ТОВ «Ковельсвіт».

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2018 року у цивільній справі №203/4209/17 в зв`язку з набуттям ПАТ «ПУМБ» права власності на предмет іпотеки, було визнано припиненим договір іпотеки від 14 листопада 2007 року та скасовано відповідні записи у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Крім того, ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2019 року, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, виданий судом 08 лютого 2013 року виконавчий лист було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені в скарзі вимоги є безпідставними не доведеними належними доказами, заявлені не у передбачений законом спосіб. Порушень з боку державного виконавця порядку накладення арешту на майна боржника, встановленого Законом України «Про виконавче провадження», не встановлено. Також у державного виконавця були відсутні правові підстави для зняття арешту з майна боржника на момент винесення постанов від 19 листопада 2015 року та 11 травня 2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

Між тим, вказані висновки зроблено з порушенням норм процесуального права.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями цивільного процесуального законодавства суд, ухвалюючи рішення в справі, повинен повно і всебічно з`ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо (ст. 264 ЦПК України).

Проте, суд першої інстанції вказаних вимог не дотримався та допустив порушення норм процесуального права.

Так, з матеріалів справи, вбачається, що розглядаючи дану справу суд першої інстанції матеріали виконавчого провадження не витребував і не оглядав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали суду, не витребував та не оглянув у судовому засіданні матеріали виконавчого провадження для з`ясування належним чином всіх обставин справи та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

При вищевикладених обставинах, допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової (передчасної) ухвали, яка підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді: