ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2020 року м. Чернівці

справа № 723/1755/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Кулянди М.І.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 серпня 2020 року, головуючий у першій інстанції Яківчик І.В.

встановила:

ОСОБА_1 у квітні 2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Посилався на те, що ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 у користування із уповноваженням на розпорядження автомобіль марки Nissan Pixo з номерним знаком НОМЕР_1 за довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобець М.О. 22 листопада 2017 року за реєстровим номером 518.

Державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Куба В.Д. у виконавчому провадженні №60543798 з виконання вимоги головного управління Державної податкової служби України у Чернівецькій області від 31 травня 2019 року №Ф-322-17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави єдиного

Справа №723/1755/20 Головуючий у 1 інстанції Яківчик І.В.

Провадження №22-ц/822/876/20 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

соціального внеску в сумі 21030 грн. 90 коп. накладено арешт на транспортний засіб

ОСОБА_1 сплачено борг ОСОБА_2 з сплати соціального внеску в сумі 21030 грн. 90 коп., висконавчого збору в сумі 2172 грн. 10 коп. з урахуванням банківської комісії в сумі 232 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 23435 грн. з урахуванням банківської комісії.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 серпня 2020 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 23435 грн. з урахуванням банківської комісії.

Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував положення частини 1 та 2 ст.528 ЦК України, послався на правовий висновок Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6- 15цс15.

Судом першої інстанції не застосовано положення ч. 3 ст. 528 ЦК України ч.1 ст.8, ч.1 ст.10, п.1, 3, 7 ч.1 ст.26, ч.3 ст.36, ч.1, 2, 6, 7 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, задоволення ОСОБА_1 вимоги кредитора (держави в особі головного управління Державної податкової служби України у Чернівецькій області) без згоди боржника через небезпеку втрати права на транспортний засіб через звернення стягнення на майно, набуття права кредитора у цьому зобов`язанні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За вимогами ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1, 2 ст.528, ч.4 ст.512 ЦК України та дійшов висновку, що не має місце перехід до ОСОБА_1 прав кредитора у зобов`язанні.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що на ОСОБА_1 не було покладено обов`язку з виконання зобов`язання ОСОБА_2 відповідно до вимог законодавства, кредитором головним управлінням Державної податкової служби України у Чернівецькій області не зверталося стягнення на майно боржника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 здійсним витрати в частині сплати недоїмки та виконавчого збору без згоди ОСОБА_2 на власний ризик.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля марки Nissan Pixo, 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 виданого Центром 7341 26 листопада 2015 року .

Відповідно до копії довіреності від 22 листопада 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 518, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 виданого Центром 7341 26 листопада 2015 року, на умовах визначених цією довіреністю розпоряджатися автомобілем марки Nissan Pixo, 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

31 травня 2019 року Головне управління Державної податкової служби України у Чернівецькій області виставило вимогу № Ф-322-17, про сплату ОСОБА_2 в сумі 21030,90 грн. боргу (недоїмки) відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Головним державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби винесено постанову від 08 листопада 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60543798 по виконанню вимоги по сплаті боргу № Ф-322-17 виданої 31 травня 2019 року у сумі 21030 грн. 90 коп.

Постановою Головного державного виконавчої Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби про арешт та розшук майна боржника від 03 грудня 2019 року виконавче провадження № 60543798, накладено арешт на автомобіль марки Nissan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 .

Згідно квитанції Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 11 березня 2020 року №56, ОСОБА_1 сплатив суму у розмірі 23203 грн., у призначені платежу вказано: ОСОБА_1 , стягнення коштів на користь держави ВП №60543798, та 232 грн. комісії банку.

Грошові кошти у сумі 23203 грн. 11 березня 2020 року надійшли на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № Ф-322-17, що підтверджується розпорядженням №60543798.

Головним державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби винесено постанову від 12 березня 2020 року про зняття арешту з майна виконавчого провадження № 60543798, знято арешт з автомобіля марки Nissan Pixo, 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правилами частини третьої статті 528 ЦК України передбачено, що інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 23435 грн., з урахуванням вартості банківської комісії.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначалися, виконання обов`язку боржника ОСОБА_2 за вимогою Головного управління Державної податкової служби України у Чернівецькій області № Ф-322-17 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 21030 грн. 90 коп., набуття прав кредитора у зобов`язанні з стягнення боргу (недоїмки) в сумі 21030 грн. 90 коп., задоволення вимоги кредитора без згоди боржника з метою уникнення небезпеки втрати права користування майном боржника автомобілем марки Nissan Pixo з номерний знаком НОМЕР_1 .

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» виключно ним визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом першим частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

У силу вимог частини одинадцятої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Таким чином, виконати обов`язок щодо сплати єдиного внеску позивач, як платник єдиного внеску, повинен був до 20 числа наступного місяця, в якому нарахований такий внесок.

В разі недотримання такого обов`язку нарахована платником сума єдиного внеску стає недоїмкою (сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).

Стаття 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає заходи впливу та стягнення в разі недотримання платником обов`язку щодо сплати єдиного внеску.

Згідно з частиною третьою цієї статті суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до частини десятої статті 25 Закону на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Отже, в разі несплати єдиного внеску у строки, встановлені чинним законодавством, відбувається нарахування пені з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Виходячи із положень частини четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

За правилами частини тринадцятої статті 25 Закону нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частиною восьмою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом.

У статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника.

Частиною першою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

З огляду на те, що державним виконавцем у межах виконання виконавчого провадження № 60543798 з виконання вимоги Головного управління Державної податкової інспекції України в Чернівецькій області про сплату недоїмки № Ф-322-17, виданої 31 травня 2019 року, в сумі 21030 грн. 90 коп., постановою від 03 грудня 2019 року накладено арешт на автомобіль марки Nissan з номерним знаком НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , з метою подальшої його реалізації в установленому законодавством порядку, у разі невиконання зобов`язання ОСОБА_1 ніс би ризик втрати майна, яке було передано йому в розпорядження за довіреністю, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобець М.О. 22 листопада 2017 року за реєстровим номером 518.

Крім того, на рахунок органів державної виконавчої служби ОСОБА_1 сплатив 2103 грн. 09 коп. виконавчого збору, оскільки, у зв`язку з його несплатою, належний ОСОБА_2 транспортний засіб продовжив перебувати під арештом, що створювало загрозу його реалізації.

За таких обставин сплата ОСОБА_1 недоїмки за вимогою Головного управління Державної податкової служби України в Чернівецькій області № Ф-322-17 в сумі 21030 грн. 90 коп. та виконавчого збору в сумі в сумі 2103 грн. 09 коп. у виконавчому провадженні з метою недопущення реалізації автомобіля марки Nissan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було передано в розпорядження, має наслідком набуття ним прав кредитора у цьому зобов`язанні.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 , що сума недоїмки, нарахована йому за несплату єдиного соціального внеску, штраф, пеня, нараховані за період з 1 січня 2017 року по 1 червня 2020 рік, підлягали до списання, оскільки відсутні докази не отримання ОСОБА_2 доходу (прибутку) від підприємницької діяльності, що є обов`язковою умовою для списання суми недоїмки.

За змістом частини четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У матеріалах справи відсутні докази оскарження ОСОБА_2 вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов висновків про не доведення факту переходу до ОСОБА_1 прав кредитора у зобов`язанні на порушення норм матеріального права.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 серпня 2020 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частин 1, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю

Відповідно до посвідченні серія НОМЕР_3 ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, посвідчення дійсне до 01 лютого 2021 року.

Згідно пп.1 п. 1 ч.2 ст.4 до Закону України "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами сплачується судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За подання позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 слідувало сплатити 2102 грн.

Судом апеляційної інстанції позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Тому підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2102 грн., що складається з судового збору за подачу позову в сумі 840 грн. 80 коп. та судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1261 грн. 20 коп.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 серпня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 23133 грн. 99 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2102 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 6 грудня 2020 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді Н.К. Височанська

М.І. Кулянда