ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/4061/17 Головуючий суддя І інстанції Харченко А. М.
Провадження № 22-ц/818/1862/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря :Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 02 липня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Харченко А.М., по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, Московський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2 , про встановлення факту визнання батьківства,

встановив:

27 березня 2017 р. до суду з заявою звернулась ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 , заінтересована особа - Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, в якій просила встановити факт визнання батьківства ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Записати батька ОСОБА_4 в актовому записі про народження дитини.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_3 , батьком якої є ОСОБА_4 . На момент народження дочки заявник з останнім у шлюбі не перебувала. При реєстрації дитини в органах РАЦС ОСОБА_4 не було в місті, так як він був на заробітках. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер. За життя він визнавав себе батьком дитини, весь час жили разом, віддавав гроші на витрати сім`ї, у вільний час гуляв з дочкою, фотографувався з нею.

27.07.2017 року ухвалою суду до участі в справі в якості заінтересованої особи залучено Московський районний у м. Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с. 23).

Ухвалою суду від 31.10.2017 року було залучено до участі в справі в якості заінтересованої особи ОСОБА_2 (а.с. 43).

31 липня 2017 року представник заявника ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою про уточнення вимог та просила зобов`язати Московський районний у м. Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 із зазначенням батька дитини ОСОБА_4 (а.с.88).

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 02 липня 2019 року відмовлено у задоволенні її заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, суд байдуже віднісся до захисту спадкових прав і інтересів малолітньої дитини.

Вказала, що при дослідженні наданих паперових копій фотоматеріалів, суд поставив під сумнів паперових копій до оригіналів фотографій, при цьому не витребував у неї їх оригіналів. Свідки та її представник пояснювали хто саме зображений на цих фото. Її представник на кожне засідання приносила фото та приводила свідків, які на власні очі бачили, що ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4 жили однією сім`єю.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, що є можливим відповідно до ст. 131, ч. 23 ст. 372 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі відповідає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що для встановлення факту батьківства мають правове значення фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства, відповідний висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. позивачем не надані належні і допустимі докази, на підтвердження позовних вимог, позов не доведений. Суд вказав, що позивачем не надано доказів сукупність яких доводить факт батьківства ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. А доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Суд правильно вказав, що предметом доказування у даній справі є наявність або відсутність кровної спорідненості між ОСОБА_6 та дитиною ОСОБА_3 .

Для встановлення батьківства правове значення також мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Судовим розглядом встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 , серія НОМЕР_1 , зазначено, що матір`ю дитини є ОСОБА_1 , а батьком - ОСОБА_7 (а.с.4) .

Відповідно до актового запису про смерть № 15955 від 01.11.2016 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 33).

Згідно з дублікатом Свідоцтва про право власності на житло від 21.08.1997 року, зареєстрованого за № НОМЕР_2 від 06.10.2014 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності з членами сім`ї ОСОБА_8 та ОСОБА_6 належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.122).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, запис про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Судом були допитані свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які пояснили, що вважають ОСОБА_4 батьком по відношенню до ОСОБА_3 .

Судом також досліджено копії фотографій, на яких зображені різні люди, зокрема зі слів представника заявника ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

При цьому суд відповідно до наведених норм цивільного процесуального права відхилив ці докази, правильно зазначивши, що відомості, які містяться у фото, та покази свідків самі по собі не можуть свідчити про те, що відповідач є батьком дитини. Цих доказів не достатньо для такого висновку. Будь-яких інших доказів позивачем не надано та матеріали справи їх не містять.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки вони не свідчать про визнання батьком своєї дитини, не є належними, допустимими і достатніми доказами біологічного походження дитини від батька. Це питання потребує спеціальних знань у генетиці.

Згідно ч. 1 ст. 103 ЦПК України:

1. Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Суд враховує, що у світлі обставин цієї справи на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом належного, допустимого достовірного точного встановлення батьківства.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Заяви заявника про їх відповідні з ОСОБА_4 стосунки не є достатнім доказом біологічного походження дитини від нього. Окрім того, не встановлено, що померлий під час життя визнавав своє батьківство щодо заявника. Таким чином у справі відсутні достатні та належні докази про його батьківство.

Надані до суду апеляційної інстанції фотографії, флеш-карта з відеозаписом та копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 не замінюють висновку судового експерта щодо біологічного походження дитини та не є належними та достатніми доказами для визнання факту його батьківства.

Таким чином, оскільки позивач не довела позовні вимоги, і колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позову, який доводами скарги не був спростований.

Висновки суду першої інстанції належним чином вмотивовані, відповідають встановленим судом обставинам справи, які ґрунтуються на наявних у справі доказах, та наведеним нормам матеріального права, і доводами скарги не спростовані.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 березня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.