Дата документу 04.03.2020 Справа № 336/7750/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7750/18 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/724/2020 Зарютін П.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, Шевченківський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання батьківства, виключення з актового запису відомостей про батька дитини, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., Шевченківський районний у м. Запоріжжі ВДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, про визнання батьківства, виключення з актового запису відомостей про батька дитини, визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_4 з початку 2005 року до літа 2006 року проживали у фактичних шлюбних відносинах.

В подальшому вони розійшлись, та вона 20.04.2007 року уклала шлюб із ОСОБА_5 , який помер менше ніж через три місяці після укладення шлюбу - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 вона народила сина ОСОБА_2 , батьком якого був записаний ОСОБА_5 у порядку ч.2 ст.122 Сімейного кодексу України.

Після смерті ОСОБА_5 вона, розуміючи, що біологічним батьком її дитини є ОСОБА_4 , поновила сімейні відносини із ОСОБА_4 , та вони проживали фактично однією сім`єю й спільно виховували ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер.

Оскільки шлюб вона та ОСОБА_4 не зареєстрували, а за життя він не подав заяву про визнання його батьком, а тому відсутнє документальне підтвердження факту родинних зв`язків ОСОБА_4 із ОСОБА_2 , вона була вимушена звернутись до суду із вказаним позовом для захисту майнових прав свого сина щодо спадщини.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд визнати батьківство ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; виключити з актового запису про народження названої дитини відомості про ОСОБА_6 як батька останньої; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2018 року по справі призначено судову медико-генетичну експертизу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2019 року відмовлено у задоволені позову.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд щодо вимог про визнання за малолітнім ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом не застосував норми ст.1261 ЦК України та безпідставно застосував норми сімейного законодавства, як мають певні обмеження щодо виключення актового запису при визнанні батьківства. Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 20 квітня 2007 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , який було припинено у зв`язку зі смертю останнього ІНФОРМАЦІЯ_6 . ІНФОРМАЦІЯ_7 у ОСОБА_1 народився син ОСОБА_2 . Батьком дитини, відповідно до ч. 2 ст. 122 СК України, було записано померлого ОСОБА_5 . Позивач та її син стали спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , якого позивач вважає батьком ОСОБА_2 .

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання батьківства, виключення з актового запису відомостей про батька дитини, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки дані про батька дитини було внесено в порядку ч. 2 ст. 122 СК України, визначення батьківства у судовому порядку є неможливим.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 122 СК України якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 народився в межах десятимісячного строку після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку з чим його було записано батьком дитини. Зазначений запис не було скасовано або визнано недійсним.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що на час здійснення запису до свідоцтва про народження сина, ОСОБА_1 було відомо про особу батька, проте вона скористалася правом, наданим їй ст. 122 СК України.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання батьківства та, у зв`язку з цим, про відповідність оскаржуваного рішення суду в цій частині, нормам матеріального права.

Зазначені висновки суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеної в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якої у справах про визнання батьківства позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо:

-дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК);

-у разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання запис про неї та про батька дитини вчинено за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина (ч. 1 ст. 135 СК);

-батьки дитини невідомі і запис про них у Книзі реєстрації народжень учинено за рішенням органу опіки та піклування (ч. 2 ст. 135 СК).

Разом з тим колегія не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у визнанні права власності в порядку спадкування за законом.

Так, згідно висновку судової медикогенетичної експертизи від 01.03.2019 року проведеної на підставці ухвали суду від 26.12.2018 року, встановлено, що вірогідність того, що ОСОБА_4 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами молекулярно-генетичної експертизи складає не менше 99,9999 %.

Враховуючи те, що саме спадкодавець ОСОБА_4 є біологічним батьком ОСОБА_2 , який відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем, колегія вважає, що позов в частині визнання права власності на відповідно належну йому частину спадкового майна підлягає задоволенню.

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні права власності підлягає скасуванню з прийняттям постанови в цій частині про задоволення позову, а саме визнання за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 право власності на 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2019 року вцій справі в частині відмови у визнанні права власності скасувати, в цій частині прийняти постанову наступного змісту: «Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 право власності на 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.»

Дата складання повної постанови 10 березня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко