ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 648/3263/19 Головуючий в 1 інстанції Кусік І.В.
Номер провадження 22-ц/819/397/20 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Орловської Н.В.,

суддів: Бугрика В.В.,

Майданіка В.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 3 грудня 2019 року у складі судді Кусік І.В. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

07.10.2019р. представник Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» ( АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором від 12.11.2012р. у розмірі 27 680,72 грн та судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що у відповідності до положень ч.1 ст. 634 ЦК України 12.11.2012р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором в цілому договору. На підставі вказаного договору відповідач отримала кредит у сумі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування у розмірі 30% річних на суму заборгованості. Своїм підписом у анкеті-заяві позичальник підтвердила, що підписана нею заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами , які викладені на сайті банку https/.ua//70/, складає договір про надання банківських послуг.

Оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31.08.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 27680,72 грн.

Просив стягнути з відповідача на користь Банку вказану заборгованість та сплачені судові витрати.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 03 грудня 2019року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто на користь АТ КБ «ПриватБанк» із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 7123,90грн. та судові витрати 494,36 грн. У задоволенні решти позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором та не повернув кредит у розмірі 7123,90грн., які підлягають стягненню. Проте позовні вимоги про стягнення нарахованих банком відсотків за користування кредитними коштами та пені і штрафу залишені без задоволення із тих підстав, що умовами підписаного позичальником у письмовій формі правочину у вигляді анкети-заявки на отримання кредиту не погоджені істотні умови із сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі зазначеному позивачем. Позивачем не надано доказів про те, що долучені до позовної заяви Умови і правила є саме тією складовою частиною кредитного договору, що встановлює право Банку на стягнення відсотків, розрахованих за весь час дії договору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду у частині, якою суд відмовив у задоволенні заявлених ним позовних вимог, скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не враховані положення ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», якою забороняється надання безпроцентних кредитів. Умовами і правилами надання банківський послуг, до яких відповідач приєднався, поданням відповідної заяви на отримання кредиту, встановлені умови та порядок сплати процентів за користування кредитом, а також сплата неустойки, а тому позичальник із врахуванням положень ст. 1048 та ст. 1054 ЦК України, зобов`язаний сплатити не тільки заборговану частину тіла кредиту , а і відсотки передбачені умовами договору. Також вважає помилковим застосування до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 3.07.2019р., які не є тотожними із обставинами у справі, яка розглядається.

Справа призначена до розгляду у апеляційному суді із викликом сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Судом встановлено, і вбачається із матеріалів справи, що 12.11.2012р. ОСОБА_1 надала Банку інформацію про себе, підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» та отримала кредитну картку «Універсальна» та ПІН , що підтверджено її підписом у вказаній заяві. Згідно змісту вказаної анкети-заяви, позичальник ознайомлений із умовами та правилами надання банківських послуг, погоджується із ними.

Правильність і достовірність інформації, які ідентифікують позичальника перевірена уповноваженою особою кредитора при відкритті рахунку і випуску кредитної картки позичальнику.

Згідно рахунку банку станом на 31.08.2019р. облікована заборгованість у сумі 27 680,72 грн., яка складається із заборгованості : по тілу кредиту в сумі 7123,90грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі18 662,5 грн., пені та комісії 100 грн., та штрафу згідно п.2.1.1.7.6. Умов та Правил із яких 500 грн. фіксована ставка та 1294,32 грн. відсоткова ставка.

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документа, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо він підписаний його стороно ( сторонами).

Згідно ст. ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зміст кредитного договору визначено ст. 1054 ЦК України, згідно якої банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст. 1048 ЦК України).

До відносин за кредит ним договором застосовуються положення параграфа1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемний ( ст. 1055 ЦК України).

Зміст публічного договору визначений частиною першою ст.633 ЦК України, згідно якої одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернувся ( у тому числі банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для усіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ст. 634 ЦК України, приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або у інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

ПАТ КБ «ПриватБанк» розробив умови договору, які зафіксовані Умовами і правилами надання цим Банком послуг.

Оскільки умови договору приєднання розроблені кредитором, тому такі умови повинні бути зрозумілі споживачам банківських послуг та доведені до їх відома. Доведення того факту, що умови договору на момент його укладання діяли саме ті умови на які посилається позивач підлягають доведенню саме АТ КБ «ПриватБанк», тоді як інша сторона у спірних правовідносинах, позичальник, як споживач банківської послуги, з врахуванням положень ст. 633,634 ЦК України, лише приєднується до тих умов з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції чинній на час укладання договору, розмір процентів на порядок їх сплати за договором визначається в договорі в залежності від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не е встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник, згідно ст. 1049 ЦК України, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Догові позики є укладений з моменту передання грошей або речей, визначених родовими ознаками.

У разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він згідно ч.1 ст. 1050 цього Кодексу, зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Отже, у разі укладання кредитного договору проценти за користування позиченими коштами визначаються законом, щодо розміру та підстав, які визначаються актами законодавства, а також договірні, розмір і підстави стягнення яких визначають сторони у договорі.

У анкеті-заяві поданій позичальником процентна ставка не зазначена. Крім того, вказана заява не містить умов договору щодо тарифів банківських послуг.

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення кредитної заборгованості позивач просив стягнути крім тіла кредиту іще і нараховані Банком відсотки за користування коштами у сумі 18662,5грн., пені та комісії в сумі 100 грн, штрафу у загальному розмірі 1794,22грн., із тих відстав, що їх розмір та порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12.11.2012р., обґрунтований позивачем наданими ним текстовими копіями витягів із Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010р. № СП-2010-256, повний текст яких розміщений на сайті : https://privatbank.ua./terms/, як невід`ємні частини кредитного договору. ( а.с.11-37).

Як убачається із поданої до суду першої інстанції заяви від 03.12.2019р., позичальник ОСОБА_1 заперечувала факт письмового погодження нею наданого позивачем тексу Умов і правил надання банківських послуг та виписки із тарифів обслуговування кредитних карт, оскільки не впевнена, що саме ці умови були надані під час отримання кредитної картки і сприйняті як умови кредитування.( а.с.56).

Надані позивачем у якості доказів укладання кредитного договору, а саме анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг від12.11.2012р. не містить умов щодо строку кредитування, вартості наданої банківської послуги, відсотків за користування кредитом, розміру неустойки, а також інших умов щодо стягнення комісії, пені та штрафу із збільшення строку позовної давності для таких вимог.( а.с.11,12-36).

За змістом вказаних Тарифів, а також Умов та правил затвердженням позивача визначений пільговий період користування коштами 55 днів, процентна ставка, права і обов`язки позичальник та банку, відповідальність сторін, розмір і порядок нарахувань, а також містяться додаткові положення якими визначено дію договору 12 місяців із моменту підписання, позовну давність щодо вимог кредитора про їх стягнення - 50 років ( п.1.1.7.31). ( а.с.26).

Проте матеріали справи не містять належного підтвердження, що саме у такій редакції надані позивачем витяг з Тарифів і витяг з Умов та правил розумів позичальник та ознайомився із ними і погодився на такі умови підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приват Банк», а також те, що вказані документи на час отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у тій редакції щодо розміру та порядку розрахунку, що викладі у витягах із них, наданих позивачам до позовної заяви.

Оскільки інформація, розміщена на сайті Банку повністю залежить від його волевиявлення та дій як однієї сторони договору, яка може на свій розсуд вносити зміни, а інша сторона , позичальник, позбавлена будь-якого контролю та впливу на внесення таких змін, тому роздруківка із сайту не є належним та допустимим доказом інформування позичальника про істотні умови щодо розміру і порядку нарахування відсотків за користування кредитом, та не підтверджує факту прийняття останнім саме таких умов.

Крім того, до спірних правовідносин не можна застосувати положення ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно яких , договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або у інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» неодноразово змінювались самим банком із часу укладання спірного кредитного договору та до часу звернення позивача із позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості, що не обмежувало можливості позивача надати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг Умов і правил у будь-якій редакції, що найбільше сприятлива для задоволення позову. ( правовий висновок ВСУ у постанові від 11.03.2015р, у провадженні № 6-16 цс15).

Апеляційний суд також звертає увагу, що позивачем не надано жодних доказів про те, що відповідач якимось чином визнавав умови та правила кредитування щодо визначення відсоткової ставки за користування коштами у відповідності до визначених Банком тарифів, а також те, що позичальником погоджені у належній письмовій формі збільшені строки позовної давності для вимог про стягнення у випадку порушення зобов`язань.

За викладених обставин та за відсутності належного підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про оплату відсотків та визначення 50 річного строку позовної давності для всіх вимог за цим кредитним зобов`язанням, надані позивачем Тарифи, Умови та правила не можуть бути визнані як стандартна( типова) форма, яка встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже, враховуючи мінливий характер наданих позивачем Умов і правил банківських послуг, суд не може визнати складовою частиною кредитного договору у тому числі і відносно тих умов, що надають можливість Банку збільшувати вартість кредиту , а також збільшувати права та обов`язки кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також у випадку коли ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка ним особисто підписана. Саме підпис позичальника вказує на погодження ним та прийняття ним запропонованих кредитором умов та приєднання до визначених усталеними положеннями договору про приєднання другої сторони до запропонованих умов.

Не спростовують такий висновок суду доводи апеляційної скарги про те, що відповідач умови надання банківських послуг не заперечувала, оскільки наявна у матеріалах справи заява позичальника про визнання позовних вимог у частині стягнення тіла кредиту та заперечення факту погодження та підпису нею щодо застосування тарифів та Умов надання банківських послуг, спростовує такі доводи.

Апеляційний суд наголошує, що визначальним у даному випадку є встановлення обставин про додержання письмової форми при укладанні споживчого кредиту, і лише у випадку доведення факту дотримання обов`язкової форми такого договору можна розцінювати вказані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, як невід`ємну складову змісту договору разом із анкетою-заявкою.

Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що неустойка і відсотки за користування кредитом розраховувались кредитором за формулами, алгоритм яких наведено із посиланням на п. 2.1.1.12.6.1 ; 2.1.1.12.6.2 Умов та правил і Тарифів Банку ( а.с.12,34).

За змістом позовної заяви вбачається, що базовою ставкою встановлених банком платежів за користування кредитом за договором із відповідачем на час його укладання визначено 30% річних, проте згідно розрахованої позивачем суми заборгованості станом на 31.08.2019р. вбачається, що відсоткова ставка із 1.09.2014р. збільшена до 34.8% , а із 1.04.2015р.- до 43,20 %річних, тоді як докази погодження позичальником таких змін матеріали справи не містять, що суперечить положенням ч.1-3 ст.1056-1 ЦК України в редакції чинній на час отримання позичальником суми кредиту.

Також відсутні докази щодо погодження позичальником умов щодо нарахування Банком комісії та неустойки у вигляді пені і штрафу.

Суд звертає увагу, що вимога позивача про стягнення 100 грн., як плата позичальником пені та комісії не встановлює, яку частину від цієї суми становить комісія, а яку пеня.

Таким чином, нараховані Банком щомісячно відсотки і неустойка та комісія у розумінні наведеної норми законодавства не створюють для кредитора права на стягнення витребуваних ним сум.

Вимог про стягнення процентів за користування кредитом та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст. 625, ст. 1048 ЦК України позивач не заявляв.

Із врахуванням встановлених судом обставин справи та у відповідності до приписів ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживача», яким встановлено обов`язок надавача послуг повідомити споживача про умови кредитування та узгодження із ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а також з врахуванням правового висновку ВП ВС, викладеного у постанова від 03.07.2019р., у справі № 342/180/17, суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення витребуваних позивачем відсотків за користування кредитом.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи аргументи, викладені в апеляційній скарзі суд, в тому числі, керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994 р., Серія A, № 303-A, параграф 29).

Враховуючи, що судом першої інстанції у оскаржуваній частині встановлені фактичні обставини справи, надана оцінка наявний у справі доказам та у відповідності до норм законодавства, які регламентують спірні правовідносини, постановлене законне і обґрунтоване рішення, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 19, 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 3 грудня 2019 року у частині оскарження про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом, штрафу, пені та комісії залишити без змін.

Рішення у частині стягнення тіла кредиту в розмірі 7123,9 грн. не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Дата складення повного судового рішення 16.03.2020 р.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ В.В.Бугрик

________________ В.В.Майданік