ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5764/17 Номер провадження 22-ц/814/1467/20Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних прав:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 березня 2020 року

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг.

В обґрунтування позову вказувало, що 25 лютого 2008 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір №б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 5 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 30 червня 2017 року утворилася заборгованість перед банком в розмірі 83 471 грн. 11 коп., яку позивач просив стягнути на його користь.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 квітня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послугу вигляді відкриття кредитної лінії б/н від 25 лютого 2008 року станом на 30 червня 2017 року на загальну суму 79 571 грн. 11 коп., з них: заборгованість за кредитом - 4 938 грн. 12 коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом 70 670 грн. 08 коп.; штрафи процентна складова 3 962 грн. 91 коп. Вирішено питання судових витрат.

У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині вимог про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язання у вигляді пені в сумі 3 650 грн. та штрафу фіксованої частини - 500 грн. відмовлено.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 квітня 2018 року.

Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 05 листопада 2019 року заочне рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 02 квітня 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг скасовано. Справу призначено до розгляду.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 16 березня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Приватбанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг у вигляді відкриття кредитної лінії за заявою б/н від 07 березня 2008 року станом на 30 червня 2017 року у розмірі 4 938 грн. 12 коп. Вирішено питання судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частково не погодившись з даним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків, пені, комісії та штрафів за користування кредитом.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення районного суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків, пені, комісії та штрафів за користування кредитомта ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач висловив свою згоду на оформлення договору, отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані йому у письмовому вигляді. Своїм підписом він підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування у «ПриватБанку».

На апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» свій відзив подала ОСОБА_1 , у якому, спростовуючи доводи апелянта, просила відхилити апеляційну скаргу в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що відповідач підписала та подала 07 березня 2008 року до позивача заяву-анкету про приєднання до програми надання банківських послуг у вигляді відкриття особового карткового рахунку та надання кредитної платіжної картки.

Зі змісту заяви-анкети слідує, що відповідач була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами у АТ КБ «Приватбанк», про що свідчить підпис відповідача у заяві-анкеті та доданої до неї довідки про умови кредитування.

За доводами позивача, відповідач погодилась на те, що вказана заява-анкета, разом із запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає та означає укладення між ним та позивачем договору про надання банківських послуг.

На виконання умов договору Банком було відкрито картковий особовий рахунок без окремого номеру з приєднанням (посиланням) номеру кредитної картки та видано кредитні картки «Універсальна»: - номер 4149…8655 зі строком дії до грудня 2012 року; - 5457…8397 зі строком дії до лютого 2015 року; - 4149…8436 зі строком дії до листопада 2015 року.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, що була надана АТ КБ «Приватбанк», відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 500 грн. з наступним його поетапним збільшенням 23 серпня 2011 року до 5100 грн.

Відповідно до умов договору відповідач взяла на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту у встановлені строки.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором, укладеним між позивачем та ОСОБА_1 , станом на 30 червня 2017 року сума заборгованості становить 83 471 грн. 11 коп., з яких: 4 938 грн. 12 коп. заборгованість за кредитом, 70 670 грн. 08 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 650 заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. штраф (фіксована частина), 3962 грн. 91 коп. штраф (процентна складова).

Наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить будь-яких відміток з підписом відповідача про його намір укласти з позивачем кредитний договір саме на таких умовах і що останній обізнаний з умовами і правилами, які в них викладені, отже не є належним доказом, оскільки банк не підтвердив, які саме умови він запропонував позичальнику при підписанні заяви від 07 березня 2008 року, так як на поданому банком екземплярі умов відсутній підпис позичальника.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, суд першої інстанції виходив з того, що банком не надано доказів про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що в анкеті-заяві ОСОБА_2 про надання їй кредитного ліміту від 07 березня 2008 року сторонами не узгодженопроцентну ставку, зважаючи на те, що текст договору в частині встановлення суми кредитного ліміту, а також базової відсоткової ставки, виконано у спосіб, відмінний від тексту самої анкети-заяви, також відсутні умови договору про стягнення комісії, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Окрім того, підпис, наявний в довідці про умови кредитування виконаний без зазначення прізвища особи, якій він належить, що унеможливлює його ідентифікацію /а.с. 7-8/.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсот-ками за користування кредитом та нарахованої пені, а також штрафів за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», «Тарифи Банку», які розміщені на сайті, як невід`ємні частини спірного договору.

Але матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов і правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тоді як роздруківка із сайту позивача не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною по справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року.

Враховуючи викладені обставини та норми права, якими вони врегульовані, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про суму кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 по справі№342/180/17).

Тоді як надані банком Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування платіжних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07 березня 2008 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, при укладенні договору з ОСОБА_2 , АТ КБ «Приват-Банк» не дотрималось вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими.

Зазначені обставини правильно встановлені судом першої інстанції, відтак суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за нарахованими банком відсотками за користування кредитом, а також пені та штрафів.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту сторонами не оскаржується, а відтак не є предметом апеляційного розгляду.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.