Справа № 344/3487/17
Провадження № 22-ц/4808/1182/20
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Турів О.М.

з участю представника АТ КБ «Приватбанк» Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2017 року, ухвалене у складі судді Пастернак І. А. в м.Івано-Франківську,

ВСТАНОВИВ:

У березня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі ПАТ КБ "Приватбанк", банк), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 листопада 2007 рокуміж ОСОБА_1 та банком укладено кредитний договір №324 К, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 52 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % на рік та зобов`язався виконати кредитні зобов`язання відповідно до умов кредитного договору. З метою забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором №324 К від 26 листопада 2007 року, між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №324 від 26 листопада 2007 року. У зв`язку з порушення графіку сплати коштів станом на 01.02.2017 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитними зобов`язаннями в розмірі 259 888,86 дол. США. з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 44 007,46 дол. США, заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 99 603,00 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 18 549,16 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором 97 729,24 дол. США. Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19.04.2012 року стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 109 060,45 дол. США заборгованості за кредитним договором №324 К, яка банком врахована, тому сума заборгованості становить 156 051,58 дол. США. Вказує, що кредитодавець в праві вимагати повернення частини заборгованості за кредитним договором, тому позивач просить стягнути у солідарному порядку ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в користь банку заборгованость в розмірі 29 550,00 дол. США відсотків за користування кредитом, що за курсом 27,07 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.02.2017 року складає 799 918,50 грн за кредитним договором №324К від 26.11.2007 року

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2017 року позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ "Приватбанк" 29 550 (двадцять дев`ять тисяч пятсот пятдесят) дол. США, що за офіційним курсом НБУ від 01.02.2017 року еквівалентно 799 918 (сімсот девяносто девять тисяч девятсот вісімнадцять) грн. 50 коп. заборгованості за кредитним договором №324К від 26.11.2007 року та по 5 999,39 грн з кожного витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Зокрема, апелянт вказує на те, що за умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, строк дії кредиту встановлено до 12 листопада 2012 року. Починаючи з 12 листопада 2012 року відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги банку повернути заборгованість, а не вносити періодичні платежі, оскільки платежі враховані при строку кредитуванні. Таким чином, відсутні підстави для стягнення відсотків за користування кредитом після закінчення строку дії кредиту. Також судом не враховано, що заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19.04.2012 року стягнуто 109 060,45 дол. США заборгованості за кредитним договором №324 К,

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні 19.11.2020 представник ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.

Представник АТ КБ «Приватбанк» доводи апеляційної скарги заперечила. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що 26 листопада 2007 рокуміж ОСОБА_1 та банком укладено кредитний договір №324 К, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 52 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % на рік та зобов`язався виконати кредитні зобов`язання відповідно до умов кредитного договору. З метою забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором №324 К від 26 листопада 2007 року, між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №324 від 26 листопада 2007 року. У зв`язку з порушення графіку сплати коштів станом на 01.02.2017 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитними зобов`язаннями в розмірі 259 888,86 дол. США. з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 44 007,46 дол. США, заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 99 603,00 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 18 549,16 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором 97 729,24 дол. США. Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19.04.2012 року стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 109 060,45 дол. США заборгованості за кредитним договором №324 К, яка банком врахована, тому сума заборгованості становить 156 051,58 дол. США. Оскільки кредитодавець в праві вимагати повернення частини заборгованості за кредитним договором, тому суд стягнув у солідарному порядку ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в користь банку заборгованості в розмірі 29 550,00 дол. США відсотків за користування кредитом, що за курсом 27,07 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.02.2017 року складає 799 918,50 грн за кредитним договором №324К від 26.11.2007 року

Проте з таким висновком не можна погодитись, так як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального права.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

На підставі доказів, які містяться у матеріалах справи судом встановлено, шо 26 листопада 2007 року між ЗАТ КБ ПриватБанк, назву якого змінено на ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 324К, за яким банк надав, а позичальник отримав кредит в розмірі 52 000,00 дол. США. Умовами кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 14 % на рік. Кінцевий термін повернення 12.11.2012 року включно (а.с. 16-20).

У відповідності до п.2.2.2 Договору сплата відсотків за користування кредитом здійснюється відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.1, 4.1-4.4, 4.11-4.12 та графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, тобто щомісячно.

В забезпечення виконання умов договору між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №324 від 26 листопада 2007 року. Відповідно до п.1 даного договору поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом до 10 числа кожного поточного місяця за кредитним договором № 324К, від 26.11. 2007 року (а.с.21 ).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 19 квітня 2012 року стягнуто солідарно із ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за вказаним кредитним договором від 26 листопада 2007 року №324 К в сумі 860 847 грн.

Як вбачається з рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 19 квітня 2012 року, заборгованість виникла внаслідок порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору від 26 листопада 2007 року №324 К стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитом договору терміни. Станом на 19 березня 2012 року сума заборгованості становить 109060,45 дол США, з яких 44007,46 дол США заборгованість за кредитом, 30795,2 дол США заборговансть по процентам за користування кредитом, 15224,71 дол США заборгованість по комісії, 13809,19 пеня, 31,31 дол США штраф (фіксована частина), 5191,86 дол США штраф (процентна складова) (а.с.4).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 листопада 2007 року №324К за період з 26 листопада 2007 року та станом на 01 лютого 2017 року, банк нарахував позичальнику заборгованість в сумі 259 888,86 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 44 007,46 дол. США, заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 99 603,00 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 18 549,16 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором 97 729,24 дол. США. (а.с. 5-7)

Скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 4 ЦПК України, банк просив стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в користь банку заборгованость в розмірі 29 550,00 дол. США відсотків за користування кредитом, що за курсом 27,07 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.02.2017 року складає 799 918,50 грн за кредитним договором №324К від 26.11.2007 року.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК Україникожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Абзац 2 частини першої статті 1048 ЦК Українипро щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (правові висноки ВЕРХОВНОГО СУДУ Постанови ВП ВС від 31.10.2018 № 202/4494/16-ц (14-318цс18), 28.03.2018 № 444/9519/12 (14-10 цс 18), 04.07.2018 № 310/11534/13-ц (14-154цс18) Постанова КГС ВС №5017/1987/2012

Використання банком права на дострокове стягнення кредиту за відповідним кредитним договором зумовило припинення права кредитора на продовження нарахування та стягнення процентів за кредитом і пені за прострочення слати кредиту та відсотків за цим же договором. Таким чином, право банку нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом та суми пені припинилося у зв`язку з пред`явленням до позичальника вимоги про дострокове виконання зобов`язань згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Частиною другою статті 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, за виключенням гарантії (стаття 562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені.

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.

ПАТ КБ «ПриватБанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у березні 2012 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 , що підтверджується заочним рішенням Індустріального районного суду від 19 квітня 2012 року (а.с.4).

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк».

Враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважає, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Саме такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, ( № 14-318цс18), які відповідно ч.4 ст.263 ЦПК Укпраїни при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції не врахував вимог вищевказаних вимог закону, не звернув уваги, що використання банком права на дострокове стягнення кредиту за відповідним кредитним договором зумовило припинення права кредитора на продовження нарахування та стягнення процентів за кредитом за цим же договором. Крім цього, суд не врахував, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції таким, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову Публічному акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не підлягають задоволенню, то понесені судові витрати щодо сплати судового збору ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги необхідно покласти на позивача

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення .

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №324 К від 26 листопада 2007 року.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 8999 грн (вісім тисяч дев`тсот дев`яносто дев`ять гривень) судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складено 11 грудня 2020 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський