КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №357/631/18 Головуючий у І інстанції Бондаренко О.В.
Провадження №22-ц/824/120/2020 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

12 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Безпосередньо на адресу Київського апеляційного суду 16 грудня 2019 року надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Для забезпечення апеляційного розгляду, перевірки обставин справи, дотримання ОСОБА_1 строків на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, перевірки правових підстав для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, Київським апеляційним судом 17 грудня 2019 року було надіслано запит на електронну адресу Броварського міськрайонного суду Київської області про витребування цивільної справи №357/631/18 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

21 січня 2020 року Київським апеляційним судом було повторно надіслано запит на електронну адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про витребування справи №357/631/18 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У відповідь на запит, 10 березня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла цивільна справа №357/631/18 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2018 року.

Матеріали вказаної цивільної справа були передані судді-доповідачу Голуб С.А. 11 березня 2020 року.

Таким чином, відсутність матеріалів цивільної справи унеможливили вирішення апеляційним судом питання про відкриття апеляційного провадження в межах п`ятиденного строку з дня надходження апеляційної скарги, що визначений ст. 359 ЦПК України.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2018 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 11 грудня 2019 року подала апеляційну скаргу, яка не може бути прийнята судом апеляційної інстанції до розгляду з урахуванням такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була належним чином повідомленою про розгляд справи, судове засідання в якій призначено на 30 травня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 94).

Разом з тим, ОСОБА_1 , яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання 30 травня 2018 року не з`явилася, про причини неявки суд не повідомляла.

Білоцерківським міськрайонним судом Київської області на поштову адресу ОСОБА_1 05 червня 2018 року було надіслано копію рішення суду від 30 травня 2018 року у даній справі, однак поштовий конверт повернувся до суду без вручення з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 105 - 107).

Таким чином судом першої інстанції були дотримано норми процесуального права щодо надсилання копій судових рішення та повідомлення учасників справи про результати розгляду справи.

Разом з тим, ОСОБА_1 знехтувала своїми процесуальними правами та звернулася до суду з апеляційною скаргу на рішення суду першої інстанції лише 11 грудня 2019 року, тобто через один рік та п`ять місяців після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані."

Отже Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження . У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2018 року слід відмовити незалежно від поважності причин пропуску строку, оскільки апеляційна скарга була подана особою повідомленою про розгляд справи після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Суддя Київського

апеляційного суду С.А. Голуб