Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2020 Справа №607/6775/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі

головуючого судді Грицака Р.М.

за участю секретаря с/з Лобач І.В.

позивача-відповідача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача-позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації вартості майна подружжя та визнання права власності в порядку поділу майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації в порядку компенсації вартості майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду 19.04.2018 року із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації вартості майна подружжя та визнання права власності в порядку поділу майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19.06.2019 року позивач зазначила, що в період з 08.11.1985 року до 18.05.2018 року вони з відповідачем ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання вони набули наступне майно: гараж № 92 в гаражному кооперативі «Енергетик», загальною площею 45,0 кв.м., який знаходиться по АДРЕСА_1 ; автомобіль Ford Fiesta 1988 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , автомобіль ЗАЗ CHERRY AMULET 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 . Оскільки, майно було придбане в період шлюбу, воно є спільною сумісною власністю подружжя, однак після припинення шлюбних відносин згоди про добровільний поділ вищевказаного майна між ними досягнуто не було.

10 вересня 2018 року їй стало відомо, що ОСОБА_3 відчужив автомобіль Ford Fiesta 1988 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу 6144/2018/1000256 транспортного засобу покупцю ОСОБА_5 . Оскільки згоди на відчуження даного автомобіля вона не давала просить стягнути з ОСОБА_3 9 480 грн. грошової компенсації Ѕ вартості автомобіля Ford Fiesta 1988 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 (попередній номерний знак НОМЕР_13.

Також просить в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на її користь 30 664 грн. грошової компенсації вартості автомобіля ЗАЗ CHERRY AMULET 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 .

Крім того просить визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку гаража АДРЕСА_2 без його реального поділу і залишити даний гараж у спільній частковій власності.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.09.2018 року, в порядку забезпечення позову ОСОБА_1 накладено заборону відчуження автомобіля марки Ford Fiesta 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 (попередній номерний знак - НОМЕР_2 ), який зареєстрований за ОСОБА_5 , та заборону відчуження автомобіля марки ЗАЗ Cherry Amulet 2007 року випуску, об`єм двигуна 1597 см?, д.н.з. НОМЕР_3 та гаражу АДРЕСА_14 , які зареєстровані за ОСОБА_3 .

23.07.2019 року відповідач ОСОБА_3 надав суду відзив на позов в якому просить в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що 31.05.2007 року він ОСОБА_3 продав автомобіль Ford Fiesta 1988 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , однак автомобіль був переданий покупцю згідно нотаріально посвідченої довіреності. За переданий відповідачу ОСОБА_5 автомобіль ним було отримано грошові кошти, які були використані в інтересах сім`ї, зокрема на придбання автомобіля - ЗАЗ CHERRY AMULET 2007 року випуску. Позивач знала про відчуження ним автомобіля Ford Fiesta 1988 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 . Договором купівлі-продажу автомобіля 6144/2018/1000256 від 26.06.2018 року лише документально зафіксовано волю сторін, яка була закріплена ще у довіреності від 31.05.2007 року. Згоду дружини ОСОБА_1 на продаж автомобіля отримана ним ще у 2007 році. Про це свідчить те, що протягом 11 років ОСОБА_1 не зверталася ні до відповідача ОСОБА_3 , ні до органів поліції, ні до ОСОБА_5 про розшук автомобіля. Відтак вимоги про стягнення 9 480 грн. грошової компенсації вартості автомобіля Ford Fiesta 1988 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 вважає необґрунтованими.

Також вважає неможливим стягнення з нього на користь позивачки коштів у розмірі 30 664 грн. грошової компенсації вартості автомобіля ЗАЗ CHERRY AMULET 2007 року випуску, оскільки він часто хворіє, є інвалідом, чорнобильцем, перебуває систематично на лікуванні. Відтак виплата компенсації буде для нього непомірним тягарем, оскільки він буде змушений відмовитися від лікування для того щоб сплачувати кошти позивачу. Водночас, зазначає, що він не захищений від повторних позовів ОСОБА_1 , оскільки вимога про припинення її права у спільній власності і визнання права власності на автомобіль ЗАЗ CHERRY AMULET 2007 року випуску за відповідачем ОСОБА_3 не заявлена. Тому вважає, що слід визнати ідеальні частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на спірний автомобіль без його реального поділу і залишити дане рухоме майно у їх спільній частковій власності.

Крім того зазначає, що гараж № 92 в гаражному кооперативі «Енергетик», який знаходиться АДРЕСА_1 є його особистою власністю та не підлягає поділу, оскільки земельна ділянка для будівництва гаража буда виділена йому особисто, як громадянину, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Отримавши земельну ділянку для будівництва гаражу, а також вступивши у гаражний кооператив, він ОСОБА_3 вносив у якості паю свої особисті кошти, які він заробив працюючи за межами України. Крім того, звертає увагу суду на те, що на будівництво гаражу ним спрямовані кошти виручені за реалізацію будинку, успадкованого ним після смерті матері. Також на підтвердження того, що гараж не підлягає поділу між позивачкою та ОСОБА_3 , посилається на ст.19-1 ЗУ "Про кооперативи".

ОСОБА_3 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації в розмірі 36 250 грн. в порядку компенсації вартості майна подружжя. В обґрунтування зустрічного позову вказує на те, що окрім майна, що є предметом первісного позову, за час шлюбу ним та ОСОБА_1 , як подружжям набуто спільне майно, а саме предмети домашнього вжитку на загальну суму 72 500 грн., які знаходяться у квартирі, де раніше проживало подружжя за адресою: АДРЕСА_3 . Зокрема, нажитими за час шлюбу є такі предмети домашньої обстановки:

1.Кольоровий телевізор LG діагоналлю 24 дюйми, який позивач оцінює у 4 000 грн.

2.Кольоровий телевізор LG діагоналлю 29 дюймів, який позивач оцінює у 2 000 грн.

3.Котел Saunier Dual, який позивач оцінює у 10 000грн.

4.Пральна машина Indesit, яку позивач оцінює у 4 000 грн.

5.Холодильник Indesit, який позивач оцінює у 4 000 грн.

6.Пилосос Samsung, який позивач оцінює у 1 000 грн.

7.Кутовий диван, який позивач оцінює у 1 500 грн.

8.Кутовий диван, який позивач оцінює у 1 500 грн.

9.Душова кабіна, яку позивач оцінює у 5 000 грн.

10.Меблева стінка, яку позивач оцінює у 10 000 грн.

11.Шафа трьохдверна, яку позивач оцінює у 5 000 грн.

12.Шафа - купе, яку позивач оцінює у 3 000 грн.

13.Кухонний гарнітур, який позивач оцінює у 10 000 грн.

14.Вмонтована духовка Indesit, який позивач оцінює у 6 000 грн.

15.Газова поверхня Indesit, яку позивач оцінює у 2 000 грн.

16.Витяжка Eleus, яку позивач оцінює у 2 000 грн.

17.Комп`ютерний стіл, який позивач оцінює у 1 500 грн.

Документи, які підтверджують придбання вказаного вище майна як і саме майно перебувають в користуванні ОСОБА_1 та зберігаються у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Доступу до вказаного житлового приміщення він не має.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Балабан П.О. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги щодо стягнення 9 480 грн. грошової компенсації вартості автомобіля Ford Fiesta 1988 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 та визнання за нею право власності на 1/2 ідеальну частку гаража № 92 в АДРЕСА_1 без його реального поділу. Також враховуючи співмірну вартість автомобіля ЗАЗ CHERRY AMULET 2007 року випуску, яким користується ОСОБА_3 та предметів домашнього вжитку, які знаходяться у її користуванні, просили суд в порядку поділу майна подружжя залишити автомобіль у власності ОСОБА_3 , а предмети домашнього вжитку вказані у зустрічному позові залишити у її власності.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 та його представник адвокат Бабій Г.В. в судовому засіданні підтримали зустрічний позов та просять його задовольнити, в задоволенні первісного позову просять відмовити в повному обсязі. Одночасно ОСОБА_3 не заперечив, щодо залишення автомобіля у його власності та виділення предметів домашнього вжитку у власність ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації вартості майна подружжя та визнання права власності в порядку поділу майна подружжя підлягає до часткового задоволення, зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації в порядку компенсації вартості майна подружжя підлягає до задоволення частково з наступних підстав:

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За умовами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті77,78 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України).

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2011 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно ст.372 ЦК України, майно що є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними».

Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5.

Тому, якщо титульним власником спільного майна є лише один співвласник (наприклад, лише на ім`я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано земельну ділянку, житловий будинок чи автомобіль), а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть не визнається чи заперечується, то на підставі норм ст.392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацікавлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, відсутності на це згоди титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений.

Згідно ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 08.11.1985 року перебували в зареєстрованому шлюбі який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.05.2018 року.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_14 виданого 29.07.1997 року та дійсним довічно, ОСОБА_3 є особою категорії 1, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно інформації наданої 06.04.2018 року Регіональним сервісним центром в Тернопільській області, станом на 06.04.2018 року за ОСОБА_3 зареєстровано транспортні засоби: ЗАЗ CHERRY AMULET 2007 року випуску, д.н.з НОМЕР_3 (дата реєстрації 19.05.2007р.) та Ford Fiesta 1988 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 (дата реєстрації 06.11.1998р).

Згідно висновку експерта ТВ КНДІСЕ №97/98/19-22 складеного 10.04.2019 року за результатами судової автотоварознавчої експертизи:

- ринкова вартість автомобіля марки, модель Ford Fiesta 1.1, номер кузова НОМЕР_7 , 1988 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 (попередній номерний знак НОМЕР_2 ), що визначалась без його огляду, станом на час проведення експертизи становить 18 960 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн.

-ринкова вартість автомобіля марки, модель ЗАЗ CHERY AMULET, номер кузова НОМЕР_8 , 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , станом на час проведення експертизи становить 61 328 (шістдесят одна тисяча триста двадцять вісім) грн.

31 травня 2007 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В. посвідчено довіреність згідно якої ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_5 або ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що проживають в АДРЕСА_5 та ОСОБА_8 , що проживає в м. Тернопіль продати за ціну і на умовах на розсуд уповноваженого належний довірителю автомобіль марки Ford Fiesta 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 , а також на період дії цієї довіреності експлуатувати цей автомобіль. Довіреність видана на невизначений строк.

Згідно договору купівлі-продажу 6144/2018/1000256 від 26.06.2018 року ОСОБА_3 відчужив автомобіль Ford Fiesta 1988 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , покупцю ОСОБА_5 за ціною 15475 грн.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 суду пояснив, що в 2007 році він купив у ОСОБА_3 автомобіль марки Ford Fiesta 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 . За взаємною домовленістю із ОСОБА_3 , вони вирішили не оформляти договір купівлі-продажу, оскільки на той час це коштувало дорого. Натомість, ОСОБА_3 видав йому нотаріально посвідчену довіреність на право користування та відчуження автомобіля. Довіреність видана з правом передоручення іншій особі на невизначений строк. За вказаний вище автомобіль він передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1000 доларів США. ОСОБА_3 говорив, що збирається купити новий автомобіль за кошти, отримані від продажу автомобіля Ford Fiesta, доклавши ще трохи грошей. В момент продажу автомобіля у 2007 році ОСОБА_3 перебував у шлюбі і його дружина знала про те, що автомобіль продано йому. Протягом 11 років ОСОБА_1 не зверталася до нього з вимогою повернення автомобіля. В червні 2018 року вважаючи автомобіль своїм майном та маючи намір оформити своє право власності він звернувся до ОСОБА_3 з пропозицією здійснити формальне оформлення догої купівлі-продажу. ОСОБА_3 погодився і 26.06.2018 року ними оформлено договір купівлі-продажу. На момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу на майно не було накладено жодних обтяжень, арештів і заборон відчуження.

Допитані в судовому засіданні свідки - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є дітьми колишнього подружжя ОСОБА_9 , суду пояснили, що ОСОБА_1 в 2007 році було відомо про те, що автомобіль Ford Fiesta 1988 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 був відчужений шляхом продажі ОСОБА_5 Кошти, які були отримані від продажу даного автомобіля були витрачені їх батьками на придбання іншого автомобіля - ЗАЗ CHERRY AMULET 2007 року випуску, який використовувався в інтересах сім`ї.

Аналізуючи наявні у справі документи, зокрема довіреність від 31 травня 2007 року, договір купівлі-продажу 6144/2018/1000256 від 26.06.2018 року, беручи до уваги вищевказані пояснення свідків, суд приходить до переконання, що автомобіль Ford Fiesta 1988 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 фактично був відчужений шляхом його продажу у 2007 році за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі та кошти, отримані від його продажу, витрачені в інтересах сім`ї, а відтак вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 9 480 грн. є такою, що не підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, а відтак в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі ними як подружжям окрім двох вищевказаних автомобілів набуто у власність рухоме майно яке на даний час знаходиться у користуванні ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , зокрема: кольоровий телевізор LG діагоналлю 24 дюйми, кольоровий телевізор LG діагоналлю 29 дюймів, котел Saunier Dual, пральну машину Indesit, холодильник Indesit, пилосос Samsung, кутовий диван (2 шт), душову кабіну, меблеву стінку, шафу трьох дверну, шафу-купе, кухонний гарнітур, вмонтовану духовку Indesit, газову поверхню Indesit, витяжку Eleus, комп`ютерний стіл.

Ринкова вартість вищевказаного майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , становить 60 784, 00 грн., що підтверджується Висновком експерта ТВ КНДІСЕ №1429/19-22 складеного 06.12.2019 року за результатами судової товарознавчої експертизи.

Враховуючи, що вартість автомобіля яким користується ОСОБА_3 ЗАЗ CHERRY AMULET 2007 року випуску (61 328 грн.) є співмірною вартості предметів домашнього вжитку, які знаходяться у користуванні ОСОБА_1 (60 784, 00 грн.), беручи до уваги пояснення ОСОБА_1 , яка просила суд в порядку поділу майна подружжя залишити автомобіль у власності ОСОБА_3 , а предмети домашнього вжитку вказані у зустрічному позові залишити у її власності та пояснення ОСОБА_3 , який не заперечив, щодо такого поділу майна подружжя, суд приходить до переконання, що справедливим буде в порядку поділу майна подружжя:

- виділити у власність ОСОБА_3 автомобіль ЗАЗ CHERRY AMUFET 2007 року випуску номерний знак НОМЕР_3 вартістю 61328 грн. 00 коп., припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на вказаний транспортний засіб;

- у власність ОСОБА_1 виділити рухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 60784 грн. 00 коп. а саме: кольоровий телевізор LG діагоналлю 24 дюйми, кольоровий телевізор LG діагоналлю 29 дюймів, котел Saunier Dual, пральну машину Indesit, холодильник Indesit, пилосос Samsung, кутовий диван (2 шт), душову кабіну, меблеву стінку, шафу трьох дверну, шафу-купе, кухонний гарнітур, вмонтовану духовку Indesit, газову поверхню Indesit, витяжку Eleus, комп`ютерний стіл.

Щодо вирішення вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/2 ідеальну частку гаража АДРЕСА_6 суд виходить з наступного:

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1209 від 12.10 2005 року вирішено оформити право власності за ОСОБА_3 на гараж АДРЕСА_11 .

28.10.2005 року Виконкомом Тернопільської міської ради видано свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на гараж АДРЕСА_12

28.10.2005 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності ОСОБА_3 на вищевказаний гараж.

Як вбачається з технічного паспорта складеного 11.07.2005 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, гараж АДРЕСА_13 має загальну площу 45, 0 кв.м. з яких площа гаража становить 24, 0 кв. м. , а площа підвалу 21, 0 кв.м. Рік побудови гаража та підвалу - 2004.

Відповідно до висновку експерта ТВ КНДІСЕ за результатами проведеної судової оціночно-будівельної експертизи № 99/19-22 від 18 квітня 2019 року дійсна (ринкова) вартість гаража АДРЕСА_2 , площею 45 м2, станом на день проведення обстеження, визначена порівняльним підходом, становить 190 800 (сто дев`яносто тисяч вісімсот) грн.

26.01.2000 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадковим майном є житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_7 .

Вказаний будинок був відчужений ОСОБА_3 покупцю ОСОБА_11 за 12120 грн. згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Пивоваром В.А. 10 червня 2005 року за реєстровим №3421. Даний факт підтверджується довідкою №463/01-16 від 05.09.2018 року, виданою Приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Пивоваром З.А.

Суд критично оцінює доводи відповідача ОСОБА_3 про здійснення будівництва гаража за його власні кошти зокрема кошти виручені від продажу будинку успадкованого після смерті матері, оскільки за даними технічного паспорта на вищевказаний гараж, останній закінчений будівництвом в 2004 році, а кошти від продажу будинку позивачем виручені в 2005 році, а відтак не могли були витрачені на побудову спірного гаража.

Відхиляє суд і доводи відповідача ОСОБА_3 , що ОСОБА_1 мала незначний заробіток, а відтак не могла вкладати кошти у будівництво гаража, оскільки відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року по справі № 6-399цс17.

Водночас тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2019 року у справі 621/302/15-ц.

Відповідачем ОСОБА_3 не надано до суду належних та допустимих доказів, які б спростовували презумпцію спільної сумісної власності подружжя на гараж АДРЕСА_13.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2017 №11 передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Пленум Верховного Суду України у пункті 8 Постанови від 28 червня 1991 року № 5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльність гаражно-будівельних кооперативів» роз`яснив, що член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом. Внесені подружжям в період шлюбу пайові внески, а після повного внесення паю - наданий в користування гараж є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки гараж є неподільним майном, у разі спору між подружжям питання про залишення гаража одному з них і присудження грошової компенсації за частку в майні іншому розв`язується з урахуванням правил шлюбно-сімейного законодавства.

Вказане підтверджено й судовою практикою, зокрема Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 640/11441/15-ц, провадження № 61-3005 св 18 (ЄДРСРУ № 74266173) в постанові від 23 травня 2018 року вважає, що пайові внески в ГБК саме у вигляді грошових коштів є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і, враховуючи, що такі внески можуть бути трансформовані в неподільну річ, зокрема об`єкт права власності у вигляді гаражного боксу, то за кожним із подружжя слід визнати право власності на належну кожному з них частку в пайовому внеску в ГБК і залишити це майно у їх спільній власності.

Окрім цього, згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З врахуванням вказаних позицій вбачається, що пайові внески спрямовані на будівництво гаражного боксу і передані подружжям до гаражно - будівельного кооперативу, в подальшому (після створення об`єкта нерухомості) трансформуються в неподільну річ (гараж), який в свою чергу, враховуючи презумпцію спільності права власності майна подружжя, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та ділиться між ними у рівних (ідеальних) частках.

Оскільки, суд розглядає цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів є всі підстави вважати, що спірний гараж побудований за час перебування сторін у шлюбі, презумпція спільності майна подружжя ОСОБА_3 не спростована, а тому вказаний гараж належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що поділ майна між сторонами слід провести виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку гаража АДРЕСА_6 .

Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з наступного:

Згідно з матеріалами справи позивачем-відповідачем ОСОБА_1 сплачено вартість судової автотоварознавчої експертизи двох автомобілів в розмірі 9152, 00 коп. ( по 4576, 00 грн. за кожен автомобіль), а також вартість судової товарознавчої експертиза гаража в розмірі 3432, 00 грн., в свою чергу відповідачем-позивачем сплачено 5024, 00 грн. вартості судової товарознавчої експертизи предметів домашнього вжитку. Враховуючи часткове задоволення первісного позову та зустрічного позову, суд вважає, що в порядку розподілу судових витрат понесених сторонами на оплату вартості експертиз слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2984 грн. судових витрат пов`язаних із проведенням експертиз.

Розрахунок суми 2984 грн. судом проведено наступним чином: від суми вартості сплаченої ОСОБА_1 експертизи транспортного засобу та гаража (4576, 00 грн. + 3432, 00 грн.) віднімається сума коштів сплачених - ОСОБА_3 за експертизу предметів домашнього вжитку в розмірі 5024, 00 грн. = 2984 грн.

В силу ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги, що ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору, ОСОБА_1 слід компенсувати за рахунок держави 795 грн. 20 коп. судового збору.

Одночасно із постановленням рішення суд вважає за необхідне скасувати вжиті судом ухвалою від 18.09.2018 року заходи забезпечення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 4, 11,12, 13,76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації вартості майна подружжя та визнання права власності в порядку поділу майна подружжя - задовольнити частково, зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації в порядку компенсації вартості майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя:

- виділити у власність ОСОБА_3 автомобіль ЗАЗ CHERRY AMUFET 2007 року випуску номерний знак НОМЕР_3 вартістю 61328 грн. 00 коп.;

- припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на автомобіль ЗАЗ CHERRY AMUFET 2007 року випуску номерний знак НОМЕР_3 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку гаража АДРЕСА_6 ;

- виділити у власність ОСОБА_1 рухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 60784 грн. 00 коп. а саме:

1. Кольоровий телевізор LG діагоналлю 24 дюйми.

2. Кольоровий телевізор LG діагоналлю 29 дюймів.

3. Котел Saunier Dual.

4. Пральну машину Indesit.

5. Холодильник Indesit.

6. Пилосос Samsung.

7. Кутовий диван.

8. Кутовий диван.

9. Душову кабіну.

10.Меблеву стінку.

11.Шафу трьохдверну.

12.Шафу-купе.

13.Кухонний гарнітур.

14.Вмонтовану духовку Indesit.

15.Газову поверхню Indesit.

16.Витяжку Eleus.

17.Комп`ютерний стіл.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2984 грн. судових витрат пов`язаних із проведенням експертиз.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави 795 грн. 20 коп. судового збору.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.09.2018 року, зокрема: заборону відчуження автомобіля марки Ford Fiesta 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 (попередній номерний знак - НОМЕР_2 ), який зареєстрований за ОСОБА_5 , та заборону відчуження автомобіля марки ЗАЗ Cherry Amulet 2007 року випуску, об`єм двигуна 1597 см?, д.н.з. НОМЕР_3 та гаражу АДРЕСА_14 , які зареєстровані за ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач-відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 , місце проживання АДРЕСА_3 .

Відповідач-позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_11 , місце проживання АДРЕСА_10 .

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_12 , місце проживання АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення суду складено 23.03.2020 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак