Справа № 236/4831/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2020 м. Лиман

Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

за участю секретаря Олійник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман заяву представника заявника ОСОБА_1 , яка діє за довіреністю в інтересах заявника ОСОБА_2 , заінтересована особа - Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

04.1.2019 представник заявника ОСОБА_1 , яка діє за довіреністю в інтересах заявника ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт постійного проживання заявника ОСОБА_2 разом з її чоловіком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 03.12.1997 та по день смерті чоловіка, а також встановити факт перебування заявника ОСОБА_2 на утриманні її чоловіка - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 03.12.1997 та по день смерті чоловіка (а.с.4-6).

Відповідно до ухвали суду від 23.12.2019 провадження по справі відкрито та призначено до судового розгляду (а.с.45-46).

18.03.2020 заявник ОСОБА_2 , представник, заявника ОСОБА_1 , які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися; до матеріалів справи заявником та представником заінтересованої особи долучені заяви про розгляд справи без їх участі(а.с.111-112).

Представником заінтересованої особи Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, 03.02.2020 до суду направлено заперечення на заяву в частині підтвердження факту перебування на утриманні чоловіка(а.с.56).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк в Палаці щастя було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідна копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 535(а.с.14).

З копій паспорту ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вбачається, що вони були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8,10).

Подружжя також постійно мешкали за вказаною адресою, що підтверджується копією домової книги(а.с.15-20), актом про сумісне мешкання(а.с.100).

Також, відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_5 , як є сусідкою заявниці, встановлено, що остання проживала разом із своїм чоловіком ОСОБА_3 , у період з грудня 1997 року по день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.103).

Свідок ОСОБА_6 , яка також є сусідкою заявниці, надала аналогічні письмові пояснення. Крім того зазначила, що подружжя Клеймьонових вели разом спільне господарство, виховували дітей та онуків(а.с.104).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується копією поновленого запису свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 27.09.2019, актовий запис № 42(а.с.23). Місце проживання та місце смерті останнього зазначено за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією медичного свідоцтва про смерть № 423 від 29.07.2017 , виданого КЗ «Первинної медико-санітарної допомоги № 10 м. Донецька»(а.с.105).

Надаючи оцінку довідкам, які видані органами влади на непідконтрольній Україні території, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський Суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського Суду з прав людини в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути заснована до таких дій, як наприклад реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський Суд з прав людини, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Тому суд як виняток бере до уваги надані заявником документи, видані на непідконтрольній Україні території та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі.

Встановлення факту спільного проживання ОСОБА_2 та померлого ОСОБА_3 необхідно для реалізації права заявника на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини тощо.

Як роз`яснено в п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суду надані належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 та померлий ОСОБА_3 були зареєстровані за однією адресою, перебували у зареєстрованому шлюбі, вели спільний побут, мали спільний бюджет. Проте, заявник позбавлена отримати довідку про спільне проживання разом із своїм чоловіком, оскільки останній помер на тимчасово непідконтрольній Україні території.

Враховуючи вищевикладене, всебічно та повно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, у суду відсутні сумніви та судом достовірно встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 з чоловіком ОСОБА_3 по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до копії посвідчення № НОМЕР_3 ОСОБА_3 був пенсіонером(а.с. 12), перебував на обліку в Управлінні ПФУ Добропільського об`єднаного управління ПФУ та отримував пенсію за віком у розмірі 3920,88 грн., щомісячно, станом на січень-лютий 2016 року, що підтверджується довідкою відповідного органу ПФУ (а.с.26).

ОСОБА_2 є пенсіонером за віком, отримує пенсію в Селидівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, розмір якої складає 1260,55 грн., що підтверджується довідкою відповідного органу ПФУ(а.с.25-28).

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера - незалежно від тривалості страхового стажу.

Пунктом 1 частини 2 статті 36 цього Закону передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 36 цього ж Закону до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до п. 2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, а саме документи померлого годувальника, а також документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

Згідно п. 2.11 розділу ІІ Порядку документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що заявниця проживала разом зі своїм чоловіком і знаходилась на його утриманні, оскільки його дохід суттєво перевищував, дохід заявниці, тобто допомога, яка надавалась чоловіком, була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Встановлення цього факту має для заявника правові наслідки, оскільки це необхідно заявнику для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Керуючись Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 12, 13, 19, 76, 81, 247, 258, 259, 263-265, 273, 293, 315, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 , яка діє за довіреністю в інтересах заявника ОСОБА_2 , заінтересована особа - Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , з чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , перебувала на утриманні свого чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд Донецької області до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 18.03.2020.

Головуючий суддя -