Номер провадження 2/754/4394/20
Справа № 754/3182/18
У Х В А Л А

18 березня 2020 року м.Київ

Суддя Деснянського районного суду м.Києва Скрипка О.І., розглянувши питання відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, -

ВСТАНОВИВ :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 15.03.2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду м.Києва від 19.02.2020 року ухвалу суду скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вивчивши зміст позовної заяви, прихожу до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у даній справі з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . В той же час, зі змісту позовної заяви та доданих до справи документів вбачається, що на день подачі позову, відповідач та малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані в Російській Федерації. Крім того, відповідач не є громадянкою України, а місце проживання малолітнього сина сторін визначено разом із матір`ю, яка з 2014 року виїхала за межі України. Крім того, на даний час відповідач з дитиною проживають в Бельгії. Про вказану обставину свідчить довіреність, що була видана у м. Брюссель, Королівства Бельгії, 17.05.2018 року, яка є чинна 10 років від дня підписання, та яка підписана відповідачем, з якої вбачається, що відповідач є громадянкою Російської Федерації та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

З огляду на викладене, вирішуючи питання щодо позовної заяви за участю іноземного елементу, зокрема, в частині визначення підсудності, суд керується як нормами ЦПК України, так і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.

Визначення поняття «іноземний елемент» наведено у п. 2 ч. 1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право». Іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

-хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

-об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

-юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Розглядаючи справи за участю іноземного елемента, судам слід з`ясовувати наявність чинного між державами договору та за його наявності - порядку регулювання спірних правовідносин, що виникли.

Статтею 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачені загальні правила підсудності судам України справ з іноземним елементом. Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у ст. 76 цього Закону.

Згідно із п. 12 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, яка набрала чинності для України 14.04.1995 року, (далі Конвенція), якщо в частинах II-V цього розділу не встановлено інше, позови до осіб, які мають місце проживання на території однієї з Договірних Сторін, подаються, незалежно від їх громадянства, в суди цієї Договірної Сторони, а позови до юридичних осіб подаються в суди Договірної Сторони, на території якої знаходиться орган управління юридичної особи, його представництво або філія.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Конвенції, правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти.

Крім того, Україна є учасницею Гаазької конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 року на підставі Закону України про приєднання до конвенції від 14.09.2006 року № 136-V.

Частина перша статті 15 даної конвенції визначає, що під час здійснення своєї юрисдикції органи Договірних Держав застосовують своє національне право.

Відповідно до статті 5 вищевказаної конвенції, юрисдикція щодо застосування заходів, які спрямовані на захист дитини, належить судовим або адміністративним органам Договірної Держави звичайного місця проживання дитини; з урахуванням статті 7, у разі зміни звичайного місця проживання дитини на іншу Договірну Державу, юрисдикцію мають органи Держави нового звичайного місця проживання.

Згідно ст.66 Закону України «Про міжнародне приватне право», права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови Франкомовного суду першої інстанції Брюсселя, суду у сімейних справах від 19.11.2019 року постановлено, що за відсутності інших домовленостей між сторонами, пан ОСОБА_1 здійснить своє право на прийняття на проживання своєї дитини ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , у м. Бельгії: з четверга. ІНФОРМАЦІЯ_3 року, з 16.00 год. до неділі, 3.11.2019 року, до 16.00 год.; з четверга, 02.01.2020 року з 16.00 год., до неділі, 05.01.2020 року до 16.00 год.

Він повідомить пані ОСОБА_2 письмово (наприклад, електронною поштою) до 15.10.2019 р.: (адресу свого тимчасового проживання у Бельгії, де впродовж цього періоду він надасть місце проживання дитині; номера телефонів, за якими з ним можна буде зв`язатися під час його тимчасового перебування у Бельгії). Впродовж цього періоду прийняття дитини на проживання пан ОСОБА_1 щоденно спілкуватиметься телефоном з пані ОСОБА_2 з метою її повідомлення про успішний перебіг цього проживання. Це телефонне спілкування відбуватиметься щодня о 20 год. 30 хв. за номером телефону, який пані ОСОБА_2 йому повідомить, або за номером телефону, який пан ОСОБА_1 повідомить їй заздалегідь. Пані ОСОБА_2 доставить дитину за адресою тимчасового проживання пана ОСОБА_1 у Бельгії, а пан ОСОБА_1 поверне дитину її матері по закінченню періоду прийняття дитини на проживання. Пані ОСОБА_2 забезпечить продовження можливості особистого спілкування між паном ОСОБА_1 та цією дитиною за допомогою засобу відеозв`язку (Whatsapp, Sкуре або Vіbег ) один раз на тиждень, а саме щонеділі між 17.00 та 17.15 год., якщо не буде інших домовленостей між сторонами. Пані ОСОБА_2 повідомить пана ОСОБА_1 про нову адресу проживання дитини у Бельгії.

Скасовуючи ухвалу про відкриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції наголосив на тому, що при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, суд має звернути увагу на вирішення між сторонами спору про участь батька у вихованні дитини постановою Франкомовного суду першої інстанції Брюсселя, у сімейних справах від 19.11.2019 року, на ст.66 та розділ IХ Закону України «Про міжнародне приватне право», який є спеціальним законом для вирішення питання, щодо підсудності в цій справі.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що спір щодо участі батька у вихованні дитини має вирішуватись компетентним судом держави постійного місця перебування дитини, а тому даний спір не може розглядатись Деснянським районним судом м.Києва, оскільки не підсудний йому, виходячи з предметної та суб`єктної юрисдикції.

Відповідно до ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо:

1) заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

2) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами;

3) у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

4) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому самому третейському суді виявився неможливим;

5) є рішення суду іноземної держави, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

За таких обставин, у відкритті провадження слід відмовити на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, оскільки даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства України з роз`ясненням позивачу, що даний спір має вирішуватись компетентним судом держави постійного місця перебування дитини.

Крім того, враховуючи наявність постанови Франкомовного суду першої інстанції Брюсселя, суду у сімейних справах, проголошеної 08.10.2019 року та копія якої підписана 19.11.2019 року, можливо застосувати і п.3 ч.1 ст.186 ЦПК України, відповідно до якої суддя відмовляє у відкритті провадження у справі у разі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки на даний час у суду відсутня інформація щодо визнання вказаного рішення в Україні в установленому порядку, що давало б підстави для застосування п.5 ч.1 ст.186 ЦПК України. Крім того, у вказаному рішенні міститься вказівка про призначення продовження судового розгляду справи, оскільки наявні невирішені питання щодо дитини, на 07.01.2020 року і остаточне рішення не надано.

Враховуючи наведене, наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

На підставі викладеного, ст.ст. 19, 186, 260, 272, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.

Роз`яснити, що даний спір має вирішуватись компетентним судом держави постійного місця перебування дитини.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: