Провадження № 2/235/417/20
Справа № 235/8963/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Григор`євої С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 , після смерті якого залишилося спадкове майно, що складається з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 20 червня 1970 року.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 була відкрита ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 були: позивач - дружина спадкодавця та діти спадкодавця - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Інших спадкоємців першої черги не було.

Діти спадкодавця - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виявили намір відмовити від прийняття частки у спадщині на користь позивачки у зв`язку з чим звернулися до нотаріуса з метою посвідчення відмови від прийняття спадщини. Однак нотаріус відмовив у вчиненні відповідної нотаріальної дії, мотивуючи тим, що на момент відкриття спадщини спільні діти померлого ОСОБА_5 та позивача не досягли повної дієздатності, тому не могли відмовитись від прийняття спадщини, а отже на момент звернення (грудень 2019 року) до нотаріуса вони вважаються такими, що не можуть відмовитись від прийняття спадщини.

Позивач зареєстрована та постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 з моменту вступу в шлюб 15 січня 1964 року і на час відкриття спадщини, відмови від спадщини не заявляла і продовжує фактичне управління і володіння спадковим майном на теперішній час, тому вважається такою, що прийняла спадщину.

13 травня 2019 року позивач звернулась із заявою до державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори Шиленко С. В., про видачу додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії на підставі того, що позивачем не надано правовстановлюючого документу та в комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації м. Покровськ вище вказаний будинок не зареєстровано, як того вимагає п. 4,14, 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Проте, позивачем до державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори Шиленко С. В. було подано усі необхідні документи для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у тому числі правовстановлюючий документ на ім`я померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на житловий будинок, що належить до складу спадкового майна - Договір купівлі-продажу від 20 червня 1970 року, зареєстрований у книзі для записів нотаріальних дій за № 31, складений на російській мові. Окрім того, комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації 14 січня 2019 року на ім`я позивача було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, що належать до складу спадкового майна.

Позивач вважає, що вона прийняла спадщину, як така, що протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявила про відмову від неї, подала до нотаріальної контори відповідну письмову заяву про видачу додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом, однак позбавлена можливості одержати у нотаріуса додаткове свідоцтво про право на спадщину за законом.

Позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 13 січня 2020 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 17 березня 2020 року.

В судове засідання позивач не з`явилася, уповноважила представляти її інтереси ОСОБА_6 .

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних наполягає.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 уклали шлюб 15 січня 1964 року, про що складений актовий запис №2 (а.с.16).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Новопавлівка Покровського району Донецької області, про що складено відповідний актовий запис № 18 (а.с.12).

На підставі договору купівлі - продажу від 20 червня 1970 року, нотаріально посвідченого виконавчим комітетом Лисівської сільської Ради депутатів трудящих, Красноармійського району, Донецької області, зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій за №31, ОСОБА_5 належав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Відповідно до технічного паспорту виготовленого станом на 14 січня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , розташований житловий будинок загальною площею 34,30кв.м., позначений у технічному паспорті літерою А-1, з відповідними господарськими будівлями і спорудами, а саме: а-1 тамбур; Б-1 літня кухня, б-1 тамбур, В-1 сарай, пг-1 погріб, Е-1 убиральня, Ж-1 сарай, З-1 літній душ, И-1 сарай, К-1 гараж, №1 огорожа, №2 ворота (а.с.26-30).

Земельна ділянка розташована на території с. Новопавлівка Лисівської сільської Ради площею 0,4399га передана ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на підставі рішення Лисівської сільської Ради народних депутатів від 27.01.2000 року для обслуговування жилого будинку 0,25га та ведення особистого підсобного господарства (а.с.17).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 травня 2019 року державним нотаріусом Першої покровської державної нотаріальної контори Шиленко С.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті чоловіка ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що відповідно до поданих спадкоємцем документів до складу спадкового майна входить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на який спадкоємцем не надано правовстановлюючий документ. На підставі довідки комунального підприємства бюро технічної інвентаризації м. Покровськ від 20 березня 2019 року вищевказаний будинок не зареєстровано до 01 січня 2003 року, як того вимагає п.4.14, 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами. На підставі Інформаційної довідки від 02 квітня 2019 року за №55694381 відкрита спадкова справа 06 березня 1973 року за №76 до майна ОСОБА_5 та видане свідоцтво про право на спадщину. Для видачі додаткового свідоцтва про право на спадщину необхідно з`ясувати коло спадкоємців, осіб які прийняли спадщину, осіб які відмовились від спадщини, як за законом так і за заповітом після смерті спадкодавця, але у зв`язку із закінченням строку зберігання документів в Першій красноармійській нотаріальній конторі, нотаріальні документи за 1977-2001 р.р. передані до Донецького обласного державного нотаріального архіву на зберігання. Відомості немає змоги отримати, так як нотаріальні документи прийняті на зберігання в архів, залишилися в архівосховищах в м. Донецьку, доступ до яких відсутній (а.с.14).

Державним нотаріусом Першої покровської державної нотаріальної контори Цукуровою М.І. надано суду інформацію про те, що на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.01.2020 року №59036485, відкрита спадкова справа за №76 від 06.03.1973 року. Коло спадкоємців невідомо, так як Перша покровська державна нотаріальна контора згідно п.15 Правил ведення нотаріального діловодства, у зв`язку із закінченням строку зберігання в жовтня 2013 року передала документи за 1977-2001 року до Донецького обласного державного нотаріального архіву на зберігання. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №59036474 від17.01.2020 року заповіт від імені ОСОБА_5 не посвідчувався. 13 травня 2019 року була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.66-69).

Згідно довідки №1737 від 19.12.2019 року, виданої виконкомом Лисівської сільської ради, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно мешкав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 1970 року до дня своеї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . Разом з ним проживали:

- ОСОБА_1 - дружина, з 1970 року, проживає та зареєстрована по теперішній час;

- ОСОБА_2 - син, проживав та був зареєстрований з 1970 року по 1980 рік;

- ОСОБА_3 - син, з 1970 року, зареєстрований по теперішній час;

- ОСОБА_4 - син, проживав та був зареєстрований з 1971 року по 2006 рік (а.с.25).

За змістом частин 4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01.01.2004) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з роз`ясненнями, що викладені в постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», - відносини спадкування регулюються правилами ЦК України в редакції 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року, а у разі відкриття спадщини до вказаної дати застосовується чинне на той час законодавство.

Якщо ж спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України (в ред. 2004 року) і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

З огляду на те, що спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , правове регулювання її прийняття здійснюється на підставі 524 - 564 ЦК в редакції 1963 року.

Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК (в редакції 1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК (в редакції 1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є його дружина - ОСОБА_1 та його діти - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК (в редакції 1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

На день смерті ОСОБА_5 , разом з ним мешкали його діти - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які відмовили від прийняття спадщини та дружина ОСОБА_1 , яка вступила в управління та володіння майном, а саме житловим будинком, але не отримала свідоцтво про право на спадщину.

Після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який був успадкований його дружиною ОСОБА_1 шляхом постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Від імені ОСОБА_5 заповіти не посвідчувались.

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 статті 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Діти померлого, які є відповідачами по справі, відмовились від прийняття спадщини. Таким чином спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання права власності, у зв`язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 328, 1216, 1218, 1261, 1296 ЦК України,ст.ст. 4, 5, 10, 12, 81, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення, п овний текст рішення виготовлено 24 березня 2020 року.

Суддя