Справа №489/2254/18
Провадження №2/489/85/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань - Середою А.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , представника відповідача - ОСОБА_3 , третьої особи - ОСОБА_4 , представника третьої особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєва Інна Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Ярослав Миколайович, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсними

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту її проживання із ОСОБА_8 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_4, визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 та визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 . Посилаючись на те, що вона з листопада 2011 року почала проживати за вищезазначеною адресою зі спадкодавцем, вели спільний побут, доглядала за його батьком ОСОБА_9 .. Вважає, що вона є спадкоємцем четвертої черги, яка прийняла спадщину, оскільки проживала разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини, а спадкоємців попередніх черг немає.

28 січня 2019 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить: встановити факт її проживання із ОСОБА_8 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_4; визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 від 14 вересня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є. за реєстровим № 1848 та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.09.2017 року за № 000 та витребувати з володіння ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 . Зазначає, що 14 вересня 2017 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі - продажу квартири, за яким ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_7 купила квартиру АДРЕСА_1 . Даний договір купівлі - продажу є недійсним, оскільки в зазначеному договорі, продавець нібито є сином ОСОБА_8 , однак ОСОБА_8 дітей ніколи не мав. Крім того, в зазначеному договорі, в п. 7 вказано, що продавець повідомляє покупця, що у вказаній квартирі не проживають та не зареєстровані малолітні та неповнолітні діти, що підтверджується довідкою № 254 виданої КЖЕП ММР «Зоря» від 30.08.2017 року. Проте, КЖЕП ММР «Зоря» немає ніякого відношення до спірної квартири, оскільки всі мешканці будинку АДРЕСА_3 були об`єднанні в ОСББ «Сокіл» 27 лютого 2006 року. Вважає, що продавець не мав права продавати вищевказану квартиру.

Від Миколаївської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини із ОСОБА_8 з листопада 2011 року по день смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у визнанні права власності на квартиру АДРЕСА_1 та у визнанні права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 . Посилаючись на те, що в Акті про проживання позивача за адресою: АДРЕСА_4 зазначені свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які проживають за адресою: АДРЕСА_5 відповідно. Проте, позивач просить їх викликати та допитати у судове засідання зазначаючи адресу їх проживання: АДРЕСА_6 відповідно, у зв`язку з чим, виникає сумнів щодо дійсності складеного Акту про проживання. Свідки, які проживають у іншому будинку не можуть напевно довести та бути обізнаними, що позивач дійсно проживає у спірній квартирі. Доказів, що підтверджують ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт та інше позивачем не надано.

Ухвалою суду від 22.05.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.

Згідно ухвали від 13 липня 2018 року закрито підготовче судове засідання.

13.07.2018 року ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Матвєєвої І.М. копію спадкової справи після смерті ОСОБА_8

16.07.2018 року зроблено запит до Інгульського ВПГУНП в Миколаївській області щодо витребування належним чином завірених копій правовстановлюючих документів щодо домоволодіння АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 17 березня 2018 року залучено у якості третьої особи ОСОБА_4

19.10.2018 року згідно ухвали суду у якості співвідповідача залучено ОСОБА_6 .

У судовому засіданні 28.01.2019 року протокольною ухвалою прийнято позовну заяву із збільшенням позовних вимог.

Ухвалою від 28 січня 2019 року витребувано у приватного нотаріуса Київського нотаріального округу матеріали нотаріальної справи щодо договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

28.01.2019 року протокольною ухвалою вирішено повернутись до стадії підготовчого судового засідання, у зв`язку з залученням інших сторін та збільшенням позовних вимог, направити запити до БТІ по квартирі АДРЕСА_1 та до міського відділу РАЦСу стосовно відомостей щодо батьківства ОСОБА_8

25.03.2019 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд.

У судовому засіданні 25.03.2019р. вирішено питання щодо направлення запитів стосовно а/з про народження ОСОБА_10 , а/з про народження дітей матір`ю яких зазначена ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 05 квітня 2019 року витребувано у Печерського управління поліції матеріали нотаріальної справи щодо договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

04.06.2019р. забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

19.06.2019 року ухвалами суду повторно витребувані у приватного нотаріуса Київського нотаріального округу та Печерського управління поліції матеріали нотаріальної справи матеріали нотаріальної справи щодо договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Згідно ухвали суду від 11 вересня 2019 року витребувано з Інгульського ВП ГНП у Миколаївські області матеріали кримінального провадження №0004758.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним сином ОСОБА_9 та ОСОБА_13 свідченням чого є свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с 17).

Житловий будинок АДРЕСА_2 належав ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради від 01.04.2010 року, бланк серії НОМЕР_6, право власності зареєстроване Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації від 01.04.2010 року, запис № 9004, в книзі № 43, витяг № 25749319, реєстраційний № 28196530.

ОСОБА_9 19 грудня 2006 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Юрловою Т.Г., відповідно до якого заповідав житловий будинок АДРЕСА_2 з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами своєму синові ОСОБА_8 (а.с. 59).

10 листопада 2010 року ОСОБА_9 передав безоплатно у власність, а ОСОБА_8 прийняв в дар цілий житловий будинок АДРЕСА_2 з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що підтверджується договором дарування від 10.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Барсковим А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 273.

ОСОБА_8 зареєстрував право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації від 23.11.2010 року.

Згідно довідки Комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 04.02.2019 року за вих. № 274, відповідно до паперових носіїв інвентарної справи станом на 28.12.2012 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.09.1992 року виданого виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів на зареєстрованого в ММБТІ 02.09.1992 року за реєстровим № 17878.

21 липня 2006 року ОСОБА_8 передав безоплатно у власність, а ОСОБА_10 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 21.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суровим В.В., зареєстрованого за реєстровим № 3785 та зареєстрований в Миколаївському бюро технічної інвентаризації управління житлово-комунального господарства 09.08.2006 року, записний у реєстрову книгу № 4578 за реєстровим № 214.

14 вересня 2017 року, ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_7 купила належну продавцю на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , свідченням чого є договір купівлі - продажу квартири від 14.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 1848.

27 жовтня 2017 року ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_6 прийняв у дарунок належну дарувальнику на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , свідченням чого є договір дарування квартири від 27.10.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцем Я.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1282.

Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 12.09.2018 року.

Позивач вказує на те, що вона разом із ОСОБА_8 проживали однією сім`єю як брат з сестрою з листопада 2011 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проживали в квартирі АДРЕСА_1 , а також зазначає, що доглядала його батьком ОСОБА_9 , який був похилого віку.

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.12.2012 року, шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 29 червня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району міста Миколаєва Миколаївської області, актовий запис № 330, розірвано.

Відповідно до акту про не проживання від 18.06.2019 року за вих. № 6, складеного працівниками Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Сокіл» підписаного сусідами ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , про те, що ОСОБА_14 не проживає за адресою: АДРЕСА_7 з 01.02.2011 року по теперішній час.

Згідно пояснення ОСОБА_14 від 24.06.2019 року, завіреного печаткою та підписом ОСББ «Сокіл», ОСОБА_1 та ОСОБА_14 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.06.2001 року по 19.12.12 року. З 2010 року у них фактично припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства та бюджету. ОСОБА_1 була в тісних дружніх відносинах зі ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_8 .. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_18 помер та ОСОБА_1 займалася організацією поховання останнього.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 помер, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис про смерть №1640 від 04.05.2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 помер, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис про смерть №1641 від 04.05.2017 року.

Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру від 05.05.2017 року, ОСОБА_1 сплачено за ритуальні послуги поховання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Після смерті ОСОБА_8 позивачка, як спадкоємиця четвертої черги, звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвої І.М. з заявою про прийняття спадщини, яка складається з квартирі АДРЕСА_1 та житлового будинку АДРЕСА_2 .

Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвою І.М. 26.10.2017 року за вих. № 208/02-14 надано листа щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не надано доказів про факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем однією сім`єю.

26 липня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвої І.М. з заявою про повідомлення його щодо спадкоємців після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки останній має перед ним заборгованість за розпискою у сумі 169433,00 грн.

Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 18/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 .

Відповідно до довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сокіл» від 19.09.2017 року за вих. № 106 ОСОБА_8 проживав за адресою: АДРЕСА_4 та був власником особового рахунку. Крім нього ніхто не був зареєстрований за вищевказаною адресою.

Згідно акту про проживання від 19.09.2017 року, складеного працівниками Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Сокіл» підписаного сусідами ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_1 з листопада 2011 року постійно проживала однією сім`єю разом із ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_1 до дня смерті ОСОБА_8 .

Згідно акту про проживання від 18.06.2019 року за вих. № 7 , складеного працівниками Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Сокіл» підписаного сусідами ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 проживали за адресою: АДРЕСА_4 однією сім`єю та вели спільний бюджет з листопада 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 на момент смерті.

Згідно довідки Миколаївського міського відділу держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 23.02.2019 року за вих. № 15.1-5.3/335, в архіві відділу Миколаївського міського РАЦСу відсутні актові записи про народження та визнання батьківства, де батьком зазначено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованого 26.04.2019 року, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є рідним сином ОСОБА_19 та ОСОБА_20 (а.с. 204-205).

Третя особа ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_21 запропонував купити будинок в 2009 році. Будинок потребував ремонту і він з сім`єю майже рік поліпшували його стан, ключі і книжки на оплату комунальних послуг знаходились у нього. У 2010 році ОСОБА_22 запропонував продати дім щоб віддати кошти за ремонт. Він часто бував дома у ОСОБА_22 , позивачку там жодного разу не бачив, жіночих речей у квартирі не було, спілкувались дуже часто. Йому подзвонив сусід та сказав що ОСОБА_22 помер, коли він приїхав квартира була зачинена. Хоронили ОСОБА_21 ОСББ, оскільки не могли знайти людину яка б займалась похованням. Коли перших раз побачив ОСОБА_23 у дворі, вона казала що вона дружина ОСОБА_22 . ОСОБА_24 ніколи не розповідав про якусь жінку яка мешкає з ним та його сином.

Свідок ОСОБА_25 суду пояснив, що він зі ОСОБА_26 знайомий був багато років, проживали в сусідніх будинках. ОСОБА_1 та ОСОБА_19 проживали як брат та сестра. ОСОБА_1 перебувала часто в квартирі ОСОБА_27 , у неї були ключі від його квартири, готувала їм їжу, робили разом ремонт в квартирі. Доглядала хворого батька ОСОБА_28 . Йому не відомо чи мешкали ОСОБА_1 та ОСОБА_8 разом, проте, вони проживала в одному під`їзді. Крім того, в квартирі знаходилися її речі: халат та тапки. ОСОБА_22 надавав ОСОБА_23 грошові кошти за якісь послуги по квартирі. Похованням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 займалася ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_11 зазначила, що їй відомо про те, що ОСОБА_1 допомагала ОСОБА_29 , вона навіть допомогла з похованням його дружини. ОСОБА_23 доглядала за батьком ОСОБА_30 та мешкала у них в квартирі з молодшою донькою. ОСОБА_23 та ОСОБА_22 робили ремонт у квартирі разом. Вважала, що вони проживають як брат та сестра, чи мешкали вони в одній кімнаті, їй невідомо. З особистих речей у квартирі ОСОБА_27 вона бачила тапки та чобітки ОСОБА_23 . ОСОБА_22 говорив про те, що має намір залишити квартиру молодшій доньці ОСОБА_23 .

Свідок ОСОБА_31 суду пояснив, що позивачка є його матір`ю. Коли мати була вагітна останньою дитиною, у неї з`явилися дружні стосунки зі ОСОБА_26 . Він забирав матір з пологового будинку. Вона готувала їм їжу, допомагала робити ремонт у квартирі та доглядала за ними. Мати з молодшою донькою проживала у квартирі ОСОБА_27 , там знаходилися її речі. Мати сплачувала за комунальні послуги, які подавалися у квартиру АДРЕСА_1 . У ОСОБА_22 , наскільки йому відомо, дітей не було. Спочатку відносини між його матір`ю та ОСОБА_26 були дружніми, а потім як чоловіка та дружини. Він приблизно останні 15 років мешкає у с. Парутіно Миколаївської області. Проте, всі свята вони святкували разом. Крім того, він часто з ОСОБА_22 рибалив. Спільних фотографій немає. Йому відомо про те, що ОСОБА_19 хворів язвою шлунку, а ОСОБА_21 не міг себе сам обслуговувати. Коли померли ОСОБА_8 та ОСОБА_9 він з матір`ю були в с. Парутіно 2-3 дні. Мати телефонувала ОСОБА_27 , проте не могла додзвонитися. Після їх смерті у квартирі АДРЕСА_3 проживала сестра ОСОБА_32 , проте, нові господарі, які стали ними шахрайським шляхом, намагалися відібрати у неї ключі, ми викликали працівників поліції.

Свідки ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , надали письмові пояснення, в яких зазначали, що підтверджують факт проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_26 приблизно шість років. Зазначили, що вони вели сіпльне господарство, купували продукти, робили ремонт, жили як одна сім`я.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до вимог ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Європейський суд з прав людини у справі "Суомінен проти Фінляндії" вказує, що хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_8 з листопада 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_4. Встановлення факту проживання позивача та ОСОБА_8 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, стосується вирішення спору щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 .

Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просила, встановити факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_8 з листопада 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-2253цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів України.

Так на підтвердження факту проживання однією сім`єю, а також ведення спільного господарства та придбання спірного майна, позивач просила взяти до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків та письмові докази.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на покази свідків, однак суд не бере до уваги такі свідчення, так як жодним свідком не наведено належних та допустимих доказів та як такі, що вказують на ту обставину, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з огляду на наступне.

Відповідно до ст.63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Покази свідків є неналежними доказами, оскільки ними не було підтверджено факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .. Свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_11 поясняли суду, що у квартирі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вони бачили лише тапки та халат. Крім того, не один свідок не міг сказати, чи мешкала ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 .

Більш того, узагальнюючи та аналізуючи покази свідків допитаних у судовому засіданні та досліджені письмові покази, вбачається, що позивачка допомагала у догляді за ОСОБА_30 , готувала їжу, прибирала у квартирі. З показів свідків вбачається що особистих речей ОСОБА_1 в квартирі ОСОБА_27 вони не бачили. Покази свідків не узгоджуються між собою стосовно того ким була позивачка для померлого ОСОБА_40 , товаришем, сестрою, дружиною чи прибиральницею та доглядачкою його батька.

Посилання на сумісне проводження часу, зокрема виїзди на рибалку, святкування деяких свят не може бути доказом проживання однією сім`єю.

Також судом не береться до уваги Акти про проживання від 19.09.2017та 18.06.2019 року посвідченій головою ОСББ «Сокіл» , оскільки позивачка по-перше працює у зазначеному об`єднані на протязі значного часу має дружні відносини з жильцями будинку, по-друге сусіди, які позначені у вказаних актах надали свої особисті пояснення оцінка яким надана судом.

Щодо квитанцій про оплату поховання, суд не може розцінювати їх як доказ сумісного проживання, оскільки з встановлених судом фактів з показів опитаних сторін та свідків вбачається, що оскільки родичів у померлих ОСОБА_19 та ОСОБА_21 не було, похованням займалось ОСББ, члени якого й збирали кошти.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачка не надала жодних належних та достатніх доказів на підтвердження факту проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до його смерті. Зокрема відсутні сумісні фотознімки, листування, відомості про оплату комунальних послуг, відомості які б вказували не ведення спільного господарства, тощо.

За такого суд зазначає, що достатніх доказів того, що в період вказаний позивачем вони вели з ОСОБА_8 спільне господарство, мали єдиний бюджет, взаємні права та обов`язки, разом працювали, отримували спільні доходи та між ними склалися усталені відносини, що притаманні сім`ї, матеріали справи не містять.

Таким чином позовна вимога в частині встановлення факту її проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_8 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини з листопада 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири, суд приходить до наступного.

21 липня 2006 року ОСОБА_8 передав безоплатно у власність, а ОСОБА_10 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 21.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суровим В.В., зареєстрованого за реєстровим № 3785 та зареєстрований в Миколаївському бюро технічної інвентаризації управління житлово-комунального господарства 09.08.2006 року, записний у реєстрову книгу № 4578 за реєстровим № 214.

14 вересня 2017 року ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_7 купила належну продавцю на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 за 200 000 грн., що підтверджується договором купівлі - продажу від 14.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 1848.

Даний договір купівлі - продажу від 14.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є. посвідчувався на підставі відповідних документів, які долучені до матеріалів справи та надійшли від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є.

Представник позивача зазначає, що 14 вересня 2017 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі - продажу квартири, за яким ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_7 купила квартиру АДРЕСА_1 . Даний договір купівлі - продажу є недійсним, оскільки в зазначеному договорі, продавець нібито є сином ОСОБА_8 , однак ОСОБА_8 дітей ніколи не мав. Крім того, в зазначеному договорі, в п. 7 вказано, що продавець повідомляє покупця, що у вказаній квартирі не проживають та не зареєстровані малолітні та неповнолітні діти, що підтверджується довідкою № 254 виданої КЖЕП ММР «Зоря» від 30.08.2017 року. Проте, КЖЕП ММР «Зоря» немає ніякого відношення до спірної квартири, оскільки всі мешканці будинку АДРЕСА_3 були об`єднанні в ОСББ «Сокіл» 27 лютого 2006 року. Вважає, що продавець не мав права продавати вищевказану квартиру.

Згідно ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 14.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 1848, 14 вересня 2017 року, ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_7 купила належну продавцю на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивач зазначає, що в договорі купівлі - продажу квартири від 14.09.2017 року зазначено, що ОСОБА_10 , який виступає продавцем у договорі, є сином ОСОБА_40 .

Дослідивши договір купівлі - продажу квартири від 14.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є., суд не знайшов підтвердження зазначеного, оскільки ні по тексту ті в будь-якому пункті зазначеного договору не зазначено, що ОСОБА_10 є рідним сином ОСОБА_40 .

Щодо тверджень позивача та представника позивача про те, що продавець ОСОБА_10 ввів в оману покупця, що в спірній квартирі не зареєстровані малолітні та неповнолітні діти також не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сокіл» від 19.09.2017 року за вих. № 106 ОСОБА_8 проживав за адресою : АДРЕСА_4 та був власником особового рахунку. Крім нього ніхто не був зареєстрований за вищевказаною адресою.

За ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

У п.21-26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»№5 спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387,388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387,388 ЦК. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387,388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387,388 ЦК. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Верховний суд України у постанові від 30.11.2016 року у справі № 6-2069цс16 висловив правову позицію згідно якої, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Даний правовий висновок, ставить під сумнів правильність обрання позивачем способу захисту порушеного права.

Позивач зазначає, що договір купівлі - продажу квартири від 14.09.2017 року є нікчемним, оскільки вона є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_8 , крім неї спадкоємців більше немає, а спірна квартира вибула з її володіння поза її волею.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач не довів в судовому засіданні факт вибуття майна з її володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі, не вказала яким саме чином майно вибуло з володіння ОСОБА_8 ..

Крім того, позивачем не доведено факт проживання її зі спадкодавцем однією сім`єю, відповідно й відсутнє порушене право.

З урахуванням наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири від 14.09.2017 року та витребування з володіння ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 .

Щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом, то дана вимога прямо випливає з встановлення факту спільного проживання на момент відкриття спадщини. З урахуванням відмови в задоволенні вимоги про встановлення факту, вимога про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволенню не підлягає.

Судові витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача у відповідності до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєва Інна Миколаївна, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Судові витрати пов`язані з розглядом цивільної справи покладаються на позивача.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , фактично проживає: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Миколаївська міська рада, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 .

Відповідач ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_9 .

Третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєва Інна Миколаївна, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Шевченко, 53.

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Я.М., м. Київ пл. Дружби народів буд. 1 прим. 2.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «19» березня 2020 року