Справа № 454/2328/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2020 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сокаля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на проживання та користування будинком- ,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернулась в суд до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном, та в суд надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на проживання та користування будинком з наступних підстав:

31 жовтня 1981 року між позивачкою - ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_2 було зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів Стенятинської сільської ради Сокальського району Львівської області було зроблено відповідний актовий запис № 12 від 31.10.1981р., та 13 березня 2007р. видано повторне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Після реєстрації шлюбу сторони почали проживати разом в АДРЕСА_1 , що належав на праві приватної власності батькам позивачки, а згодом позивачці, яка на даний час є одноособовим власником даного житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , виданого Виконкомом Стенятинської сільської ради Сокальського району Львівської області на підставі рішення виконкому № 62 від 13.12.2006р., а також витягом ДКП Червоноградського МБТІ від 13.02.2007р. № 13557477.

У вказаному будинку позивачка зареєстрована та проживає з 30.03.1982 року. Крім позивачки у вказаному будинку зареєстрована та проживає дочка сторін ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , онуки - ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також зареєстрований та проживає чоловік позивачки відповідач по справі.

Не зважаючи на тривалий час перебування сторін у шлюбі вони так і не змогли знайти спільних інтересів та поглядів на життя, шляхів вирішення спільних проблем, через те, що вони виявилися зовсім різними людьми між ними постійно виникають суперечки на побутовому рівні, протягом останніх п`яти років спільного проживання не можуть порозумітися один з одним. Відповідач постійно зловживає спиртними напоями, а перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчиняє безпідставні сварки під час яких веде себе неконтрольовано: нецензурно лається, ображає та принижує позивачку, намагається наносити побої, як позивачці так і їхнім дітям та онукам ці сварки спричиняють психологічні стреси та негативно впливають на моральний клімат як сім`ї, позивачки так і сім`ї її дочки. Така поведінка відповідача змушує позивачку постійно звертатися за захистом в правоохоронні органи та робить неможливим спільне проживання з відповідачем у будинку та безперешкодне користування власністю для проживання позивачки у ньому.

В серпні 2013 р. під час чергової сварки відповідач наніс позивачці тілесні ушкодження, в зв`язку із чим вона була вимушена зверталася в правоохоронні органи з метою притягнення відповідача до відповідальності. Вказані обставини спричинили в неї розлад нервової системи, оскільки вона постійно перебуває в страху за життя та здоров`я своє та членів сім`ї дочки, які проживають разом із ними.

Постійні безпідставні сварки та непорозуміння між ними призвели до втрати взаємних почуттів любові та поваги. Хоча, з метою збереження сім`ї позивачка, неодноразово прохала відповідача покинути пити, однак відповідач жодним чином не реагував на її прохання та продовжує зловживати алкогольними напоями.

На даний час в провадженні Сокальського районного суду знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами.

Позивачка вдруге звернулася з зазначеним позовом до суду. В провадженні Сокальського районного суду Львівської області в 2014 році знаходилася аналогічна цивільна справа, № 454/75/14, про розірвання шлюбу, проте в зв`язку з тим що позивачка в черговий раз з метою збереження сім`ї пішла на поступки відповідачу, який обіцяв виправитися, полишити згубні звички, була залишена без розгляду, однак відповідач не виправився та надалі продовжує зловживати алкоголем, вчиняти безпідставні сварки, погрожувати її життю, наносити побої.

На даний час сторони проживають в одному будинку, оскільки відповідач добровільно не хоче залишити місця свого проживання, а саме будинку належного позивачці на праві власності.

Відповідно до поданого відзиву вбачається, що із змісту позовної заяви від 02.08.2018р. та заяви про зміну предмету позову від 27.09.2018р., позивачка просить ухвалити рішення, яким виселити ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 , одноособовим власником якого вона є, у зв`язку з неможливістю спільного проживання. При цьому неможливість проживання обґрунтована тим, що:

1. між сторонами по справі постійно виникають суперечки на побутовому рівні, внаслідок чого протягом останніх п`яти років спільного проживання не можуть порозумітися один з одним;

2. внаслідок зловживання Відповідачем алкогольними напоями Відповідач вчиняє безпідставні сварки під час яких веде себе некоректно, нецензурно лається, ображає та принижує Позивачку;

3. така поведінка змушує Позивачку постійно звертатися за захистом в правоохоронні органи та робить неможливим спільне проживання з Відповідачем;

4. в серпні 2013р. Позивачка отримала від Відповідача тілесні ушкодження, що було предметом розгляду правоохоронними органами.

Відтак, посилаючись на вищенаведені обставини, вважає, що її права як власника будинку є порушеними, а відтак Відповідач підлягає виселенню з вищевказаного будинку без надання іншого житлового приміщення в зв`язку з неможливістю спільного проживання. При цьому у позовній заяві Позивачка як на правову підставу задоволення позову посилається на норми ст.,ст. 16,316,319,386,391 ЦК України та ст.,ст. 116, 157 ЖК України.

Враховуючи дану позицію Позивачки та норми законодавства, на які вона посилається, вважаємо, позовні вимоги з даного приводу необгрунтованими, оскільки, позивачем зазначені не всі обставини справи та приховані обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення питання по суті. Відтак, даний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Здійснення людиною свого природного права на життя пов`язано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс - забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, об`єктом яких є житло - будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло.

Як вбачається з позовної заяви і не заперечується сторонами по справі Відповідач ОСОБА_2 після одруження з Позивачкою 31.10.1981р. став проживати у спірному будинку з моменту одруження, 30.03.1982р. був там прописаний (зареєстрований) і проживає по даний час. Тобто, був членом сім`ї власника (співвласника) будинку, факт розірвання шлюбу 04.09.2018р. між сторонами не позбавляє його права користування спірним будинком.

Також доречно зазначити, що за період перебування у шлюбі Відповідачем за рахунок власних коштів було здійснено ремонт будинку, добудовано ганок та господарські будівлі, огорожу, внаслідок чого будинок (будинковолодіння) суттєво зросло у вартості та набуло сучасного вигляду. Дана обставина підтвердження копіями письмових розписок, які долучені до позовної заяви самою Позивачкою.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Позивачкою доказів того, що Відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, суду не надано.

На підставі вищенаведеного вважають, що згода Позивачки на вселення Відповідача була надана, оскільки власником будинку є саме вона, Відповідач зареєстрований у домоволодінні після реєстрації шлюбу з Позивачекою, Позивачкою суду доказів самовільного вселення відповідача у приміщення та доказів оспорювання ним її права на проживання після її вселення не надано.

Тому вважаємо, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 64 ЖК України.

При цьому не можна брати до уваги лист Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області від 14.09.2018р. № 83-68/65/01-2018 про факти звернень Позивачки та її дочки до Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 в період 2018р., оскільки з нього не вбачається які неправомірні дії вчиняв Відповідач; по відношенню до кого та які наслідки такого розгляду по кожному факту звернень. З цього можна зробити висновок, що правопорушення, які могли бути допущені Відповідачем в інших правовідносинах - не мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням.

Безпідставними є також твердження Позивачки про факти нанесення їй Відповідачем в 2013р. тілесних ушкоджень, так як не підтверджені жодним доказом. Наявність конфліктних ситуацій між сторонами не є безумовною підставою для виселення Відповідача. Позивачка не вказала, чи стосуються допущені Відповідачем порушення правил співжиття (словесні образи) саме житлових відносин, чи мали ці порушення відношення до користування спірним жилим приміщенням. В даній ситуації доречно відповідно до ч.2 ст. 416 ЦПК України слід врахувати постанову Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі № 295/16994/15-ц (провадження № 61-1157св18).

Також звертається увага суду, що іншого житла ОСОБА_2 не має. Вищевказаний будинок є його єдиним місцем проживання.

Окрім того, слід звернути увагу суду при вирішенні даного позову на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 p.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 p.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 p.).

Також ОСОБА_2 було подано зустрічний позов. Як вбачається із змісту позовної заяви від 02.08.2018р. ОСОБА_1 (надалі - Відповідачка) просить ухвалити рішення, яким виселити ОСОБА_2 (надалі - Позивач) з житлового будинку АДРЕСА_1 , власником якого вона є, у зв`язку з неможливістю спільного проживання. Відтак, вважає, що її права як власника будинку є порушеними, а тому ОСОБА_2 підлягає виселенню з вищевказаного будинку без надання іншого житлового приміщення.

Враховуючи дану правову позицію ОСОБА_1 , ОСОБА_2 одночасно вважає, що навпаки, його права як користувача даного будинку внаслідок пред`явлення даного позову є порушеними і такими, що підлягають судовому захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на проживання і користування житловим будинком АДРЕСА_1 та визначення порядку користування ним. При цьому Позивач ОСОБА_2 вважає, що зустрічний позов є прийнятним до спільного розгляду з первісним позовом, оскільки обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним; вони виникають з одних правовідносин і задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, припинення правовідношення. Відповідно до наведених норм матеріального права, ЦК України, передбачає захист порушеного права Позивача у судовому порядку і визначає шлях поновлення цього права.

ОСОБА_2 (далі-Позивач), перебував у шлюбі з ОСОБА_1 (далі - Відповідачка) із 31.10.1981 по 04.09.2018 роки, що стверджується копією свідоцтва про шлюб виданого Відділом РАЦСу Сокальського районного управління юстиції Львівської області 13.03.2007р. (повторно), а/запис № 12 (додається) та копією рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04.09.2018р. про розірвання даного шлюбу (додається).

Після реєстрації шлюбу Позивач за згодою всіх мешканців був вселений як член сім`ї Відповідача у будинок АДРЕСА_1 та прописаний (зареєстрований) у ньому, що підтверджується копією будинкової книги (додається). Відповідно постійно проживав у ньому (як і проживає на даний час). Зокрема, як вбачається з довідки виконавчого комітету Стенятинської сільської Ради Сокальського району Львівської області від 10.07.2018р. № 342 (додається) у вказаному будинку на даний час зареєстровані та проживають відповідачка ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_6 та внуки - ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

За період перебування у шлюбі Позивачем за рахунок власних коштів було здійснено ремонт будинку, добудовано ганок та господарські будівлі (літню кухню), огорожу, внаслідок чого будинок (будинковолодіння) суттєво зросло у вартості та набуло сучасного вигляду. Дана обставина підтвердження копіями письмових розписок.

В процесі слухання справи про розірвання шлюбу Відповідачкою стали постійно та регулярно чинити Позивачу перешкоди у користування спірним будинком. Нею постійно провокуються та ініціюються сварки та конфлікти без достатні на те підстав; остання почала чинити перешкоди щодо проживання Позивача у вказаному будинку. Постійно вимагає від Позивача звільнити будинок та забрати речі.

02.11.2018р. Позивач в процесі чергового з`ясування з Відповідачкою питань щодо користування будинком був побитий зятем ОСОБА_8 , внаслідок чого перебував на стаціонарному лікуванні у КНП Сокальської районної Ради «Сокальська центральна районна лікарня» в період з 02.11.2018р. по 08.11.2018р., що підтверджується довідкою від 26.11.2018р. № 3356/01-3 (додається).

Відтак, станом на час пред`явлення зустрічного позову Позивач фактично позбавлений повноцінно користуватися спірним будинком та його допоміжними приміщеннями. Також слід зазначити, що іншого житла у Позивача не має, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 06.12.2018р. № 148404942.

З огляду на зазначені обставини, керуючись ст. 136 ЦПК ставиться питання про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_2 .

Враховуючи все вище викладене та керуючись ст.,ст. 4,12,15,16,19,43,48,49,58,60,62,64,76- 81,83,134,136,141,174-177,184,187,193 ЦПК України; ст. 405 ЦК України; ст.,ст. 9,64,156 ЖК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, постановою від 01.11.1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", п.1 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», просить винести рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право на проживання та користування будинком АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 прибула та надала пояснення такі як викладені в позові, а тому позовні вимоги підтримує та просить задоволити. В зустрічному позові просить суд відмовити.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 прибув, подав відзив та зустрічну позовну заяви та просить суд відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задоволити .

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку, що первісний позов слід задоволити , а в зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав:

Відповідно до вимог ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майна, права та інтересу.

Згідно до Вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 є власником 1/1 частини будинку що за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до поданої Характеристики вбачається, що ОСОБА_2 має конфлікти із сім`єю.

Згідно до рішення Сокальського районного суду від 04.09.2018 року вбачається, що шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до відповіді на Адвокатський запит Сокальським ВП Червоноградським ВП ГУНП у Львівській областібуло повідомлено що ОСОБА_2 в період з 2018 року по даний час неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1, 173-2 ч.2 КУпАП України.

Згідно до Вироку Сокальського районного суду Львівської області від 28.05.2020 року ОСОБА_2 визано винним по ст.126-1 КК України та призначено йому покарання у вигляді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.

Відповідно до Довідки про склад сім`ї вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 приписані ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_3 (дочка), ОСОБА_4 (внучка), ОСОБА_2 (чоловік) ОСОБА_5 (внучка).

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що первісний позов слід задоволити та усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 та позбавити ОСОБА_2 права користування вказаним житловим будинком з наступних підстав :

В судовому засіданні судом встановлено та перевірено доказами по справі, що позивачка ОСОБА_1 вдруге звернулася з зазначеним позовом до суду. В провадженні Сокальського районного суду Львівської області в 2014 році знаходилася аналогічна цивільна справа № 454/75/14, про розірвання шлюбу, проте в зв`язку з тим що позивачка в черговий раз з метою збереження сім`ї пішла на поступки відповідачу, який обіцяв виправитися, полишити згубні звички, була залишена судом без розгляду. Однак з наданих суду доказів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не виправився та надалі продовжує зловживати алкоголем, вчиняти безпідставні сварки, погрожувати життю позивачки , наносити побої. На даний час сторони проживають в одному будинку, оскільки відповідач ОСОБА_2 добровільно не хоче залишити місця свого проживання, а саме будинку належного позивачці ОСОБА_1 на праві власності, то остання на законних підставах звернулася з даним позовом в суд і такий підлягає до задоволення.

.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на проживання та користування будинком слід відмовити з наступних підстав :

в судовому засіданні судом було встановлено , що сторони перебуваючи в шлюбі проживали в спірному будинку позивачки ОСОБА_1 .

За час проживання сторін сім`єю в будинку ОСОБА_2 з його тверджень було проведено частково ремонт даного будинку та господарських будівель, однак позивачем не надано жодних письмових документів, які б підтверджували вартість вкладення ним своїх власних коштів в ремонт будинку ( квитанції про оплату будівельних робіт , чеки з магазинів про придбання будівельних матеріалів тощо), а лише суду було надано в судовому засіданні письмові пояснення ряд свідків зі сторони ОСОБА_2 , які підтвердили, що вони дійсно проводили певні будівельні роботи в даному житловому будинку та в господарських будівлях , при цьому свідки не вказують суду точну суму коштів , які вони отримали за виконання будівельних робіт та чи сплачувалися ними податки в дохід держави з отриманих коштів ( підтверджуючих документів про оплату ним їх послуг також не надано ОСОБА_2 ), свідкам не відомо достовірно за чиї кошти придбавалися будівельні матеріали за якими проводився ремонт , також свідкам і достовірно не відомо чиїми саме коштами розраховувався ОСОБА_2 ( своїми чи ОСОБА_1 ) , однак вони стверджують, що саме він з ними розраховувався за виконані будівельні роботи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в судовому засіданні ОСОБА_2 не доведено підставність його позовних вимог, оскільки позивачем не представлено жодних доказів, що за рахунок спільних подружніх коштів з ОСОБА_1 проводилася реконструкція будинку чи ремонт. Сам факт перебування в шлюбі з ОСОБА_1 , не є достатньою підставою для визнання будинку , який перебуває в одноособовій приватній власності ОСОБА_1 , в якому проживали сторони, спільним майном подружжя або надання права на постійне проживання та користування ним. Зазначене узгоджується з правовою позицією , викладеною у постанові Верховного суду від 01 липня 2015 року № 612 цс15.

Однак це не позбавляє права позивача ОСОБА_2 звернутися з іншим позовом в суд щодо відшкодування йому затрачених ним коштів на проведення ремонту житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_1 за час проживання в даному будинку, однак це є зовсім інші позовні вимоги , які не охоплюються даним позовом..

Повний текст рішення виготовлено 26.10.2020 року.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном - задоволити.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 та позбавити ОСОБА_2 права користування вказаним житловим будинком.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на проживання та користування будинком - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 оплачений судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом 30-днів з дня його прогошення.

Головуючий: О. А. Веремчук