Справа № 183/5009/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2020 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
21 серпня2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .
Вона є власником житлового приміщення у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 квітня 1998 року, зареєстрованого 06 травня 1998 року в Новомосковському БТІ за реєстровим № 1504 та записаного в реєстрову книгу за № 6.
В житловому будинку у 2008 року через необхідність обов`язкової реєстрації місця проживання під час вступу до навчання був зареєстрований її онук - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але в житловому будинку він не проживав, житловим приміщенням не користувався.
ОСОБА_1 зазначила в заяві, що на підставі вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідач ОСОБА_2 може бути визнана таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, крім того, реєстрація відповідача перешкоджає реалізації її прав як власника житла.
В зв`язку з наведеним, позивач ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 22 серпня 2019 року відкрите провадження у справі.
Ухвалою суду від 22 серпня 2019 року позивача ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду.
Ухвалою суду від 26 лютого 2019 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті.
05 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про проведення судового розгляду без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просила суд задовольнити заявлені нею вимоги, у разі повторної неявки відповідача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, суд ухвалив -провести заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши матеріали справи та надані позивачами письмові докази, приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29 квітня 1998 року, зареєстрованим 06 травня 1998 року в Новомосковському БТІ за реєстровим № 1504 та записаного в реєстрову книгу за № 6.
Встанволено, що в житловому будинку з 24.07.2008 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою Миколаївської сільської ради № 639 від 30 листопада 2018 року.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , 1993 року народження, в будинку зареєстрований, але ніколи не проживав, житловим приміщенням не користувався, що підтверджується актом від 15 серпня 2018 року, складеним за участю депутата Миколаївської сільської ради - Горб О.І., в присутності сусідів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , підписи яких завірені секретарем сільської ради Хоменко Ю.Ф.
Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
На підстав статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
У відповідності до статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
У відповідності до вимог статті 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
На підставі частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.
Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживає в житловому приміщенні понад один рік, не надав суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджають йому користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що у відповідності до вимог частини 2 статті 405 ЦК України, він може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом, в зв`язку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 405 ЖК, ст.ст. 4, 6-10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).
Учасники справи:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складено 27 січня 2020 року.

Суддя Д.І. Городецький