Справа № 630/626/19
Провадження № 2/630/58/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участю секретаря Тимошенко К.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Люботин Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 630/626/19 (провадження №2/630/58/20) за позовною заявою, поданою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Люботинським МВУМВС України в Харківській області 31 липня 2002 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 , права власності в цілому на житловий будинок літ. «А-1», з верандою літ. «а», ґанком літ. «а1», півпідвалом літ. «ппд», загальною площею 69,60 кв.м., житловою площею 34,60 кв.м., підсобною площею 14,30 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сараєм літ. «Б», погребом літ. «бп», вбиральнею літ. «В», гаражем літ. «Г», навісом літ. «Д», літнім душем літ «Е», огорожею 1,2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в 1/2 частині як за забудовником в порядку розподілу спільного майна подружжя та в 1/2 частині в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

в с т а н о в и в:

В обґрунтування заявленого позову позивач вказувала, що вона та її чоловік ОСОБА_3 побудували житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , але право власності на нього не зареєстрували. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у виді 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яку прийняла позивач ОСОБА_1 , але оформити свої спадкові права у нотаріальній конторі вона не може, так як відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Саме тому позивач була змушена звернутися з даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, але її представник ОСОБА_4 подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, вказувала, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву про визнання позову в повному обсязі та проведення розгляду справи за її відсутності. В своїй заяві відповідач повністю визнала позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовуються.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав.

Ознайомившись із заявою відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, суд приходить до висновку, що така заява, подана нею особисто, не суперечить закону та достовірно відображає позицію відповідача в даній справі, та її обізнаність про обставини, які відбувались в дійсності. Від так, визнання відповідачем позову не порушує її прав, свобод чи інтересів, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні.

В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.

Спірним є житловий будинок, житловою площею 34,60 кв.м., загальною площею 69,60 кв.м. із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який згідно із довідкою КП «Люботинське БТІ» №288 від 04 грудня 2019 року не зареєстровано.

Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого Люботинським БТІ на замовлення ОСОБА_1 станом на 04 грудня 2019 року, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , були побудовані в 1984 році: житловий будинок літ. «А-1», з верандою літ. «а», ґанком літ. «а1», півпідвалом літ. «ппд», загальною площею 69,60 кв.м., житловою площею 34,60 кв.м., підсобною площею 14,30 кв.м., а також сарай літ. «Б» з погребом літ. «бп», вбиральня літ. «В», гараж літ. «Г», навіс літ. «Д», літній душ літ. «Е», огорожа 1-2.

Станом на 1984 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку ОСОБА_3 набув статусу власника житлового будинку та він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був збудований та набутий ОСОБА_3 одноособово.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області 22 вересня 2012 року, актовий запис про смерть №320.

Відповідно до положень ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємцем на відкриту спадщину у виді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 є його дружина., що відповідає ст. 1261 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги спадкування за законом відносяться діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданої Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області від 18 липня 2014 року, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 до нотаріальної контори звернулася дружина спадкодавця ОСОБА_1 із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено, оскільки право власності на житловий будинок зареєстровано не було. Інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини в шестимісячний строк до нотаріальної контори не надходило.

Спадщину у виді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 прийняла його дружина ОСОБА_1 , оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копією національного паспорта серія НОМЕР_1 , виданого Люботинським МВ УМВС України в Харківській області 31 липня 2002 року, та в подальшому подала до нотаріальної контори заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом.

Крім того, відповідно до копії рішення Люботинської міської ради Харківської області №768 від 23 грудня 2013 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на збереження самочинно побудованого житлового будинку літ. «А-1», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_4 , виданого повторно відділом реєстрації актів громадянського стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області 12 січня 2004 року.

Таким чином суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є спадкоємицею, яка прийняла після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 спадщину у виді житлового будинку з господарським будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому задовольняє позов повністю і визнає за позивачем право власності на вказаний житловий будинок в поряду спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1220, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77, 200, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок літ. «А-1», з верандою літ. «а», ґанком літ. «а1», півпідвалом літ. «ппд», загальною площею 69,60 кв.м., житловою площею 34,60 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 05 березня 2020 року.

Суддя О. О. Малихін