КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3672/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Деяка Ярослава Михайловича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми попередньої оплати та штрафу,

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення суми попередньої оплати та штрафу, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 травня 2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 04/05-19 купівлі продажу та встановлення меблів, відповідно до якого виконавець був зобов`язаний поставити та передати у власність позивача корпусні меблі та здійснити їх монтаж впродовж 42 календарних днів з моменту підписання договору та відповідно до специфікації матеріалів та фурнітури та індивідуального схематичного плану що є невід`ємною частиною договору.

Позивач зобов`язаний був прийняти та оплатити товар в порядку та умовах договору.

Дата та час поставки узгоджується в письмовій або усній формі між сторонами а надання послуг підтверджується підписанням сторонами акту прийому-передачі товару.

Відповідно до п. 3.1-3.3 договору - загальна вартість товару становить 26000 грн., та на момент підписання договору позивачем було сплачено передплату у розмірі 80% від вартості товару, що становить 20800 грн., що підтверджується підписами сторін у договорі.

Остаточна сума доплати сплачується після поставки товару та його монтажу та становить 5200 грн.

Але відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, що змусило позивача звернутись з даним позовом до суду.

Просив суд, стягнути з відповідача на його користь суму попередньої оплати в розмірі 20 800 грн., штраф 28 00 грн. та сплачений ним судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму попередньої оплати у розмірі 20800 грн. та штраф у розмірі 2600 грн., судовий збір - 768 грн. 40 коп., а всього 24168 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ФОП ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що позивачем не було підтверджено належними та допустимими доказами факт внесення передплати у розмірі 20800 грн за договором купівлі-продажу та виготовлення меблів №04/05-19 від 04 травня 2019 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Посилання суду на пункт 3.2 Договору купівлі-продажу та виготовлення меблів №04/05-19 від 04 травня 2019 року не може вважатися належним, допустимим та достатнім доказом внесення передплати у готівковій формі з огляду на норми Положення НБУ про ведення касових операцій в національній валюті.

Просив, скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, який обґрунтовував тим, що відповідач не заперечує факт укладення з позивачем Договору №04/05-19 купівлі-продажу та виготовлення меблів від 04 травня 2019 року, не заперечує факт отримання суми попередньої оплати у розмірі 20800 грн., а посилається лише на те, що на його думку позивачем не було підтверджено належними та допустимими доказами факт внесення передплати.

Так як правочин - Договір №04/05-19 купівлі-продажу та виготовлення меблів від 04 травня 2019 року вчинений у письмовій формі, розрахунковий документ Позивачем не вимагався, оскільки внесення попередньої оплати у розмірі 20800 грн. зафіксовано підписами сторін вказаного Договору.

Просив апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 04 травня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу та виготовлення меблів № 04/05-19, відповідно до умов якого відповідач (виконавець) зобов`язується поставити і передати у власність позивача (замовника) корпусні меблі та здійснити їх монтаж відповідно до специфікації матеріалів і фурнітури, та індивідуального схематичного плану.

Позивач (замовник) зобов`язується прийняти та оплатити товар в порядку та умовах, визначених на умовах визначених у договорі.

Відповідно до п.3.1 договору, загальна вартість товару становить 26000 грн.

Згідно із п.3.2 на момент підписання договору позивачем (покупцем) внесена передплата у розмірі 80% від вартості товару, вказаної в договорі, яка становить 20800 грн, що підтверджується підписами сторін на цьому договорі.

Відповідно до п.3.3 остаточна сума доплати за товар, яка є різницею від загальної вартості товару і внесеної передплати, покупцем сплачується після поставки товару та його повного збирання та монтажу на місці встановлення товару, та становить 5200 грн.

Згідно із п.1.3 договору виконавець здійснює поставку та монтаж товару впродовж 42 календарних днів.

Проте, відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що всі умови купівлі-продажу та виготовлення меблів були викладені сторонами в договорі, який був ними підписаний.

За даним договором позивач передав відповідачу на виконання вимог п.3.2. договору 20800 грн, що підтверджується підписами сторін на цьому договорі.

Проте, відповідачем не була виконана жодна з умов цього договору, строки його виконання минули.

Крім цього, відповідно до п.5.3 договору відповідач (виконавець) за порушення строків поставки товару, зазначених у п.1.3 вказаного договору зобов`язаний сплатити позивачу (замовнику) штраф в розмірі 10 % від вартості товару.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Ст.ст. 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Згідно положення ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст.3 ЦК України.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.3 ст.6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно із ч.1,2 ст.662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з вимогами ст.663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з вимогою ч.1 ст.552 ЦК України, сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Деяка Ярослава Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба