ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року

м. Черкаси

справа № 712/15941/17, провадження № 22-ц/821/510/20 категорія 305010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 ;

ОСОБА_2 ;

ОСОБА_3 ;

відповідач: ОСОБА_4

розглянув у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, дата складання повного тексту 28 вересня 2018 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Позов мотивовано тим, що 19 січня 2000 року було створене Приватне науково виробниче мале підприємство «Черкасиреставрація». Відповідно до п. 1.1 Статуту ТОВ «Черкасиреставрація», затвердженого зборами учасників (протокол № 1 від 21.12.2001 року), Приватне науково виробниче мале підприємство «Черкасиреставрація» реорганізується шляхом перетворення в ТОВ «Черкасиреставрація».

У Статуті Товариства встановлено, що учасниками товариства є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

Зазначено, що з 2000 року по 2008 рік Товариство активно займалося економічною діяльністю. Учасники були не тільки засновниками товариства, а й працювали на різних посадах, відповідно до наказів по підприємсту, стабільно отримували заробітну плату, що підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Проте, з 2008 року економічна ситуація погіршилася, а тому заробітну плату вони не отримували, але використовували обладнання належне Товариству для власних потреб. Виконували нескладні замовлення для знайомих, планували обговорити на загальних зборах питання про здавання належних Товариству приміщень, з метою отримання прибутку.

Однак, 19 червня 2014 року виявили, що в переліку засновників Товариства зазначені лише ОСОБА_4. та ОСОБА_5

В ході досудового розслідування було встановлено, що 06 березня 2014 року були проведені збори учасників Товариства, на яких було вирішено ряд питань, в тому числі виключено зі складу учасників товариства ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Вказують, що 29 квітня 2014 року ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «Черкасиреставрація» заніс в реєстраційну картку Форми № 4 завідомо неправдиві відомості та подав документи, які містять неправдиві відомості, а саме заяви від імені позивачів про вихід зі складу засновників від 10 лютого 2014 року. На підставі поданих документів державним реєстратором проведено державну реєстрацію змін до складу співзасновників та виключено їх зі складу співзасновників ТОВ «Черкасиреставрація».

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 жовтня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України та призначено покарання у вигляді 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн. В задоволенні цивільного позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 11 грудня 2017 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.10.2016 року щодо ОСОБА_4 змінено, скасовано його в частині вирішення цивільного позову потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та призначено в цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду залишено без змін. Застосовано до ОСОБА_4 . ЗУ «Про амністію у 2016 році» та звільнено його від відбування призначеного покарання на підставі п. в) ст. 1 ЗУ «Про амністію 2016 році».

Позивачі зазначили, що у зв`язку з незаконним виключенням зі складу засновників товариства, втратили можливість отримувати дохід, користуватися майном, яке належить Товариству з метою отримання прибутку. А тому завдану шкоду вважають упущеною вигодою, яка становить 100236,00 грн. за період з травня 2014 року по червень 2016 року.

Водночас, незаконними діями відповідача їм завдано моральну шкоду, оскільки новина про виключення їх зі складу засновників, судові процеси на протязі двох років негативно вплинули на стан їхнього здоров`я. Вони зазнали душевних страждань у зв`язку з позбавленням можливості користуватися майном, яке належить товариству, як законним членам товариства, а також їм особисто, своїми діями відповідач принизив честь та гідність позивачів. Тому моральну шкоду оцінюють в 90 000 грн.

19 червня 2018 року позивачі через свого представника - адвоката Гриценко Л.О. уточнили свої позовні вимоги. Зазначили, що оскільки позивачів було поновлено в правах засновників ТОВ «Черкасиреставрація» у травні 2017 року, то вони мають право на відшкодування збитків за весь час порушення їх прав, а саме за період з травня 2014 року по травень 2017 року в розмірі 174786 грн. (58262 грн. х 3)

В ході розгляду справи адвокат позивачів відмовилася від уточненої позовної зави в частині матеріальної шкоди та просила стягнути з відповідача на користь позивачів матеріальну шкоду в розмірі 100236 грн.

В зв`язку з вищевикладеним позивачі просили суд стягнути на їх користь матеріальну шкоду у розмірі 100236,00 грн., тобто по 33412,00 грн. кожному, моральну шкоду в розмірі 90000 грн. - по 30000 грн. кожному, та витрати на правову допомогу в сумі 6500 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 33414,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 33414,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 33414,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 витрати з надання правничої допомоги в розмірі 6500 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 неправомірними діями ОСОБА_4 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 100236 грн., яка не відшкодована, суд прийшов до переконання, що з відповідача ОСОБА_4 слід стягнути на користь позивачів завдану матеріальну шкоду в розмірі по 33412 грн. кожному.

А також, враховуючи, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивачі отримали збитки (упущену вигоду) в сумі 33412 грн. кожний, шкода не відшкодована, а тому ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазнали моральних страждань, які полягають в негативних змінах в їхньому житті, а саме: переживання, тривозі, емоційні напрузі, побоюванні щодо збереження свого майна.

Майнову шкоду відповідач заподіяв умисно, не вчинив жодних заходів щодо їх відшкодування, та виходячи із засад виваженості та справедливості, суд прийшов до висновку, що позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 90000 грн. слід задовольнити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У лютому 2020 року ОСОБА_4 подав до Апеляційного суду скаргу, в якій просив рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням відмовити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду незаконне, необґрунтоване. Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Вказує, що заявляючи вимоги про стягнення матеріальної шкоди, позивачі обґрунтовують її наявність тим, що у зв`язку з незаконним виключенням їх зі складу засновників ТОВ «Черкасиреставрація», вони втратили можливість отримати дохід, користуватися майном, належним Товариству, з тримання прибутку. Тому завдану матеріальну шкоду вважають упущеною вигодою.

Разом з тим, в цивільному позові позивачі заявляють, що з 2008 року по 2014 рік вони в ТОВ «Черкасиреставрація» заробітної плати, як і іншого прибутку не отримували, що підтверджується також Індивідуальними відомостями про застраховану особу відносно позивачів.

Отже, останні шість років перед незаконним їх виключенням зі складу засновників Товариства, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 жодних доходів від свої діяльності в ТОВ «Черкасиреставрація» не отримували, можливо зробити висновок, що в оскаржуваному рішенні жодним чином не обґрунтовано та не мотивовано задоволення відшкодування матеріальної шкоди, оскільки матеріальної вигоди останні 6 років від діяльності Товариства у позивачів не було і тому вона не може бути такою, що упущена.

В рішенні суду не надано жодної оцінки та необґрунтовано, з яких мотивів виходив суд, задовольняючи матеріальну шкоду, в тому числі її обрахування відповідно до мінімальної заробітної плати.

Як вбачається із матеріалів справи, ні в первісному позові, ні в заяві про уточнення позовних вимог, заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 90 000 грн. позивачі жодним чином не обґрунтовують її розмір. Більш того, відсутнє обґрунтування наявності моральної шкоди, оскільки в позові лише зазначено, що незаконними діями відповідача позивачам завдано моральну шкоду, оскільки новина про виключення їх зі складу засновників, судові процеси на протязі двох років негативно вплинули на стан їхнього здоров`я.

А також, в позові не зазначено, в чому виражались вказані душевні страждання позивачів, у чому полягало приниження їх честі та гідності, яким чином була завдана шкода їх ділової репутації. Вказані обставини не підтверджені жодними доказами. До справи також не було додано доказів, які б підтверджували той факт, що позивачі є рідними братами та факт спричинення шкоди здоров`ю внаслідок виключення їх зі складу засновників та необхідність бути учасниками судових процесів на протязі двох років.

Однак суд, не надав жодної оцінки доведеності чи не доведеності вказаних позивачами фактів, якими вони обґрунтовують моральну шкоду.

Крім того, суд, обґрунтовуючи самостійно моральну шкоду, вимога щодо стягнення якої містить в цивільному позові, вийшов за межі своїх повноважень, порушивши принципи об`єктивності, неупередженості та диспозитивності, оскільки не має права доводити та обґрунтовувати обставини, а які посилаються сторони, а може при винесенні рішення лише використовувати ті, на які сторони посилаються при підтвердженні заявлених вимог чи заперечень.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції не з`ясував, якими саме доказами підтверджується вимоги позивачів та не надав жодної оцінки тим доказам, які подані позивачами. Отже, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси не ґрунтується на жодному доказі, оскільки позивачі не підтвердили позовні вимоги фактичними доказами, жодним чином не підтвердили та не обґрунтували наявність та розмір матеріальної та моральної шкоди, позовні вимоги щодо стягнення яких містять у цивільному позові, а тому є таким, що підлягає скасуванню.

У відзив на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зазначено що позивачі в повному обсязі заперечують проти вимог та доводів апелянта. Рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване.

Зазначено, що позивачів незаконно виключили зі складу засновників Товариства, відповідно вони втратили право отримати дохід від діяльності Товариства та розпоряджатися його майном. Також, ОСОБА_4 створював перешкоду у доступі до приміщення, що належало Товариству, де знаходилося спеціальне обладнання.

Крім того, право отримання прибутку належить виключно учасникам Товариства. Це випливає із прямої норми матеріального права і не є обставиною, яка потребує доведення. В момент позбавлення позивачів статусу засновників (учасників) Товариства вони втратили право отримувати прибуток та користуватися майном Товариства, в тому числі з метою отримання прибутку.

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, позивачі неодноразово озвучували в судових засідання в суді першої інстанції. Душевні страждання, хвилювання та побоювання за майно, емоційна напруга супроводжували і продовжують супроводжувати позивачів протягом усього часу, що справа розглядається у судах. Незаконні дії ОСОБА_4 , якими було порошині права вчиненні, коли позивачі досягли пенсійного віку. Роки своє дають. Кожне судове засідання це стрес для організму.

Апелянт вважає, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не є співвмірним вчиненому ним злочину. Злочин передбачений ч. 2 ст. 205-1 КК України хоч і є злочином невеликої тяжкості, проте суб`єктивна сторона складу злочину характеризується прямим умислом. Апелянт умисно вчинив дії спрямовані на незаконне виключення позивачів зі складу засновників Товариства.

Отже, позивачі вважають некоректними твердження апелянта щодо необхідності встановлення обставин, які прямо врегульовані нормою матеріального права (можливість/неможливість позивачів користуватися майном Товариства та отримувати дохід після їх незаконного виключення із складу засновників). Посилання ОСОБА_4 на те, щ суд не дотримався вимог законодавства при визначенні розміру моральної шкоди, на думку позивачів безпідставні та необґрунтовані. Суд мотивував рішення передбаченим законодавством механізмами з посиланням на судову практику та норму цивільного законодавства.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Встановлено, що ОСОБА_4 перебуваючи з 21 грудня 2001 року, відповідно до протоколу № 1 від 21.12.2001 року загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиреставрація», на посаді директора (керівника) даного товариства, вніс в документ, який відповідно до закону подається для проведення державної реєстрації юридичної особи, а саме: реєстраційну картку Форми № 4, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 3178/5 від 14.10.2011 «Про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», датовану 29.04.2014, завідомо неправдиві відомості, а також умисно подав документи, які містять завідомо неправдиві відомості, а саме: заяви від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про вихід зі складу учасників (засновників), датовані 10.02.2014 року, та вказану вище реєстраційну карту Форми № 4 від 29.04.2014 року, державному реєстратору.

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.10.2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України та призначене йому покарання у вигляді 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000 грн. В задоволенні цивільного позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 11.12.2017 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4. та потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково. Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.10.2016 року щодо ОСОБА_4 змінено, скасовано його в частині вирішення цивільного позову потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та призначено в цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду залишено без змін.

Застосовано до ОСОБА_4 . Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року № 1810-VIII та звільнено його від відбування призначеного за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 жовтня 2016 року покарання на підставі п. в) ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, позивачі обґрунтували свої вимоги тим, що у зв`язку з незаконним виключенням їх зі складу засновників ТОВ «Черкасиреставрація», вони втратили можливість отримати дохід, користуватися майном, яке належить даному товариству, з метою отримання прибутку, а тому завдана матеріальна шкода є упущеною вигодою.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до ч. 1ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (постанова Верховного Суду України від 18 травня 2016 у справі № 6-237цс16).

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4 ст. 623 ЦК України).

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. При цьому, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Колегія суддів зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний дохід.

Згідно зі ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, наявність і обґрунтованість розміру втраченої вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримувати прибуток. Незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання відповідних доходів. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов`язання за договором. Отже, покладення на особу обов`язку відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди можливе тільки за умови реальної можливості одержання доходу особою, яка вважає, що їй завдано шкоду (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного суду України від 09.12.2014 у справі №5023/4983/12).

Для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди окрім складу цивільного правопорушення необхідно встановити наявність заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

З матеріалів справи вбачається, 29 квітня 2014 року ОСОБА_4 . , перебуваючи на посаді директора ТОВ «Черкасиреставрація» заніс в реєстраційну картку Форми № 4 завідомо неправдиві відомості та подав документи, які містять неправдиві відомості, а саме заяви від імені позивачів про вихід зі складу засновників від 10 лютого 2014 року. На підставі поданих документів державним реєстратором проведено державну реєстрацію змін до складу співзасновників та виключено їх зі складу співзасновників ТОВ «Черкасиреставрація».

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 жовтня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України та призначено покарання у вигляді 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн. В задоволенні цивільного позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 11 грудня 2017 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.10.2016 року щодо ОСОБА_4 змінено, скасовано його в частині вирішення цивільного позову потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та призначено в цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду залишено без змін. Застосовано до ОСОБА_4 . ЗУ «Про амністію у 2016 році» та звільнено його від відбування призначеного покарання на підставі п. в) ст. 1 ЗУ «Про амністію 2016 році».

Адвокат позивачів зазначила, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 незаконно виключені зі складу засновників Товариства, а тому вони мають право на відшкодування збитків за весь час, коли їх права були порушені.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, позивачі вказали що з 2008 року по 2014 рік вони в ТОВ «Черкасиреставрація» заробітної плати, як і іншого прибутку не отримували, що підтверджується також Індивідуальними відомостями про застраховану особу відносно ОСОБА_1 від 07.06.2016 року (а.с. 23, Т. 1), Індивідуальними відомостями про застраховану особу відносно ОСОБА_2 від 07.06.2016 року (а.с. 25, Т. 1), Індивідуальними відомостями про застраховану особу відносно ОСОБА_3 від 07.06.2016 року (а.с. 27, Т. 1).

Позивачами не надано ні місцевому суду, ні суду апеляційної інстанції доказів про те, що в період з травня 2014 року по червень 2016 року ТОВ «Черкасиреставрація» здійснювало свою діяльність самостійно або через своїх представників, яка б приносила прибуток.

Крім того, позивачами не доведено, що тільки неправомірні дії відповідача стали причиною позбавлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 можливості отримання доходу за період з травня 2014 року по червень 2016 року в розмірі 100236 грн., оскільки Апеляційним судом не встановлено фактів вжиття позивачами заходів для одержання такої вигоди.

Колегія судів зазначає, що виходячи з предмету спору у даній справі (стягнення упущеної вигоди), позивачі повинені були довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування.

З наведеного слідує, що позивачі не довели належними та допустимими доказами факт спричинення упущеної вигоди, не обґрунтували її розміру, тоді як пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивачів обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій, а також не довели причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та упущеною вигодою, яку позивачі просили стягнути.

Тобто, позивачами не підтверджено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, з якими законодавство пов`язує застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків (в даному випадку - стягнення упущеної вигоди), а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Однак розглядаючи справу, суд першої інстанції залишив наведене поза увагою. Дійшовши висновку про обґрунтованість позову, місцевий суд не з`ясував повно та об`єктивно всіх обставин спору щодо наявності складу цивільного правопорушення у діях відповідача, тобто підстав цивільно-правової відповідальності останнього. Як убачається із матеріалів справи, відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, упродовж усього розгляду спору посилався на недоведеність позивачами правових підстав для стягнення з відповідача заявлених збитків, факту завдання позивачам збитків та акцентував на відсутності вини відповідача у цьому випадку, проте ці доводи у повному обсязі не було оцінено судом при здійсненні розгляду справи, як і не було зазначено мотивів, з яких суд відхилив той чи інший аргумент учасника справи.

Що стосується моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, на осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), відповідно до статей 174, 451 ЦК України покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню.

Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для їх предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що позивачі мають право на відшкодування завданої їм моральної шкоди, оскільки протиправною поведінкою відповідача їх було виключено зі складу учасників ТОВ «Черкасиреставрація». Даний факт був повністю підтверджений встановленими обставинами справи та наданими сторонами доказами.

Щодо доводів апеляційної скарги про розмір відшкодування моральної шкоди Апеляційний суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачі не надали доказів понесення моральних страждань колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не ґрунтується на нормах матеріального права, адже сам по собі факт виключення позивачів зі складу учасників ТОВ «Черкасиреставрація» і є спричинення моральної шкоди (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України).

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 23, 1167 ЦК України, встановлені фактичні обставини справи, досліджені докази, виходячи з тривалості та тяжкості душевних страждань, характеру правопорушення, а також виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір суми, яка стягнута судом в рахунок відшкодування моральної шкоди з 90 000 грн. до 30000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції, як ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, до скасування та ухвалення нового.

За змістом п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з правничої допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачами 07.06.2016 року був укладений Договір про надання правової допомоги з адвокатом Гриценко Людмилою Олександрівною.

В актах приймання-передачі наданих юридичних послуг до договору про надання правової допомоги адвокат Гриценко Л.О. та позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визначили, що оплата однієї години роботи адвоката складає 500 грн. Так, з акту від 26.10.2016 року вбачається, що адвокатом витрачено 8 год. роботи, що складає 4000 грн.; з акту від 11.10.2017 року вбачається, що адвокатом витрачено 3 години часу, що становить 1500 грн.; з акту від 12.06.2018 року вбачається, що адвокат витратила 2 години часу що становить 1000 грн. Тобто загальний розмір витрат на правничу допомогу складає 6500 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , з останнього підлягають стягненню на користь позивачів витрати на правничу допомогу в розмірі 341,68 грн. кожному, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 вересня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в частині відшкодування матеріальної шкоди відмовити, а в частині моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та витрати з надання правничої допомоги в розмірі 341,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та витрати з надання правничої допомоги в розмірі 341,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та витрати з надання правничої допомоги в розмірі 341,70 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 березня 2020 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко