Справа № 215/162/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді - Коноваленка М.І.

секретаря судового засідання - Таран О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача адвокат Ярошевський Олексій Тарасович, до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я,-

ВСТАНОВИВ:

13.01.2020 р. позивач ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Ярошевський О.Т., звернулися в суд з позовною заявою до відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, яким просить стягнути 160 000,00 грн. моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів (а.с.1-2).

В обґрунтування позивач вказує, що в період часу з 14.07.1969 р. по 09.03.1981 р., з 12.02.1982 р. по 16.01.1986 р., з 21.07.1988 р. по 01.03.93 р. працювала на ПАТ «ПівнГЗК».

В період роботи в умовах перевищення гранично допустимих небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на ПАТ «ПівнГЗК» призвели до стійкої втрати позивачем професійної працездатності та професійного захворюваня. ОСОБА_1 отримано професійне захворювання: пилевой бронхіт першої 1 ст., ємфізема легень 1 ст., які, відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 16.04.1996, виникли з вини роботодавця - ПАТ «ПівнГЗК». Первинним оглядом МСЕК від 15.05.1996 р. їй було встановлено 30% втрати професійної працездатності, потреба в оздоровлені в профілакторії, санаторно-курортному лікуванні.

Вважає, що позивачу не було забезпечено безпечних умов праці, вона втратила працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань, позивач неодноразово знаходилась на лікуванні, значну частину часу витрачає на підтримання свого здоров`я, що порушує її нормальні життєві зв`язки. Моральні страждання виразилися в постійному болю в грудях та кашлю, безсонні, пригніченні від того, що отримане захворювання неможливо вилікувати.

Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області від 23.01.2020 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачу встановено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач ПАТ «ПівнГЗК» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 29.01.2020 р., що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.26).

18.02.2019 р. відповідачем подано суду відзив на позов разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу. Представник відповідача Доценко Т.Ю. (довіреність від 2504.2019 р., дійсна до 25.04.2020 р. (а.с.30)) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити. Зазначає, що основний фактор, який збільшує ризик виникнення профзахворювань є тривалість роботи працівників в шкідливих умовах праці. Тривалість роботи в таких умовах залежала виключно від неї самої і не залежала від відповідача. Ст. 22 КЗпП України встановлено, що необґрунтована відмова у прийнятті на роботу забороняється. Таким чином, відповідач не мав права відмовити позивачці у прийнятті на роботу чи переведенні, яку вона вільно обрала. У відповідності до ст. 29 КЗпП Україну під час прийому на роботу, а також за результатами атестації робочих місць, яка в період роботи позивача проводилась у 1994 році, відповідач повідомив їй під розписку про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливість наслідків їх впливу на стан здоров`я. За роботу в таких умовах відповідач надавав позивачці встановлені чинним законодавством і колективним договором пільги і компенсації, зокрема, оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування, перераховував до Пенсійного фонду кошти для забезпечення виплати пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2. Також зазначає, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (а.с. 27-38).

Інших письмових клопотань, заяв, заперечень учасники справи суду не надавали.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З 14.07.1969 р. по 09.03.1981 р., з 12.02.1982 р. по 16.01.1986 р., з 21.07.1988 р. по 01.03.93 р. ОСОБА_1 працювала на ПРАТ «ПівнГЗК» контролером ВТК, контролером продукції збагачення (а.с. 7 копія трудової книжки).

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивача, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 16.04.1996 р. (а.с.8), позивачці встановлено діагноз: пилевой бронхіт першої 1 ст., ємфізема легень 1 ст. Первинним оглядом МСЕК від 15.05.1996 року ОСОБА_1 було встановлено 30% втрати професійної працездатності, потреба в оздоровлені в профілакторії, санітарно-курортному лікуванні, та 27.05.97 р. 50% безстроково (а.с.9).

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до стаття 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює надані докази позивачкою як належні, допустимі, достовірні, та критично відноситься до доводів відповідача, з огляду на те, що умови праці, технологічні процеси, стан засобів захисту працівника повинні відповідати нормам актів про охорону праці.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 внаслідок отриманого нею професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини.

Вперше встановлено втрату професійної працездатності ОСОБА_1 15.05.1996 року. Тобто, право на відшкодування моральної шкоди виникло у ОСОБА_1 з моменту первинного встановлення їй втрати професійної працездатності 15.05.1996 року, саме з цього моменту вона мала право звернутися з вимогою про відшкодування моральної шкоди.

На час виникнення спірних правовідносин підставами для стягнення моральної шкоди, а також порядок та умови відшкодування моральної шкоди працівникові завданої шкідливими та небезпечними умовами праці регулювалися ст.456 ЦК УРСР 1963 р.,

ст. 12 Закону України «Про охорону праці», та п.п.11, 40 «Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації чи уповноваженим ними органом шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров`я, зв`язаним з виконанням ним трудових обов`язків» затверджених Постановою КМ України №472 від 23.06.1993 р. (далі Правила)

Згідно ст.456 ЦК УРСР 1963 р. - у разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, пов`язаних з виконанням ним трудових обов`язків, організація або громадянин, відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому у повному розмірі втрачений заробіток.

Правила відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я громадянина, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.п.11,40 Правил моральна шкода відшкодовується власником за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі встановленою за домовленістю сторін, рішенням комісії по трудовим спорам, або рішенням суду.

Зокрема, п.11 ч.2 зазначених Правил (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Статтею 440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати.

Виходячи з зазначеного, з урахуванням статей 3 і 8 Конституції України, є підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваного мінімумом доходів громадян, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та врахувати засади розумності, виваженості та справедливості. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6188цс14, № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року.

Відповідно до ст. 8 Законом України № 294-ІХ від 14.11.2019 року «Про державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата на час розгляду справи становить 4723,00 грн. Тобто, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди дорівнює 23616,00 грн.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов`язаного з фізичними і моральними стражданнями позивача, у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її житті.

Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновками МСЕК (встановлення втрати працездатності 50% безстроково), актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.04.1996р., довідками Українського науково-дослідного інституту промислової медицини, виписними епікризами із медичної карти (а.с.10-14), позов слід задовольнити частково, та стягнути з ПАТ «ПівнГЗК» на користь позивача 60 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною.

Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи.

Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином, стягнута моральна шкода, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності зі ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

На підставі ст. 3,8,43 Конституції України, ст.ст. 440-1 ЦК УРСР, ст. 3, 12 закону Україну "Про оплату праці", керуючись ст.ст.10, 12, 43, 49, 141, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Ярошевського Олексій Тарасович, до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», , місцезнаходження: 50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН: НОМЕР_1 , - 60 000 (шістьдесят тисяч) грн. моральної шкоди без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», , місцезнаходження: 50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. на користь держави.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення може бути оскаржене особами, які беруть участь у справі до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпопетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк, з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення складено без проголошення 05.03.2020 року.

Суддя: