Справа № 570/3641/20
Номер провадження 2/570/1189/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження та в порядку заочного розгляду) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

в с т а н о в и в :

В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 , що стверджується договором купівлі-продажу будинку від 26.01.1993 року. У вказаному будинку проживають і зареєстровані сама позивачка, її син ОСОБА_3 , внук ОСОБА_4 , колишня невістка ОСОБА_2 та онука ОСОБА_5 . Відповідачка- колишня невістка ОСОБА_2 не проживає в будинку з вересня 2017 року, у зв`язку з чим, з метою зняття її з реєстрації позивачка звернулася до суду та просить визнати її такою, що втратила право користування житлом.

09.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить суд їх задоволити.

Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася. Заперечень проти позову (відзиву) від відповідачки не надійшло.Судове повідомлення, надіслане судом за місцем реєстрації відповідачки повернуто до суду у вигляді поштового конверту з відміткою "адресат відсутній за даною адресою". За таких обставин суд, враховуючи згоду позивача, відсутність відзиву від відповідача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення.

Вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , що стверджується договором купівлі-продажу будинку від 26.01.1993 року, посвідченого виконавчим комітетом Тайкурської сільської Ради народних депутатів Рівненського району.

Довідкою, виданою Корнинською сільською радою від 15.09.2020 р., підтверджується той факт, що вулиця Кірова була перейменована на вулицю Т.Г.Шевченка відповідно до рішення Тайкурської сільської ради народних депутатів в Рівненському районі від 19.08.1996 № 103.

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Корнинською сільською радою від 10.09.2020 р., за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 (заявниця), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (внук), ОСОБА_5 (внучка), ОСОБА_2 (дружина сина, розлучені з 2017 року).

На підтвердження факту непроживання відповідачки у житловому будинку АДРЕСА_1 , що належить позивачці на праві власності, до матеріалів позовної заяви долучено акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 23.01.2020 р., 28.02.2020 р., 03.10.2019 р., 11.12.2019 р., 03.01.2020 р., 07.12.2018 р.

Норми статтей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цих норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

У даному випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника майна таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла (ст. 346 ЦК України).

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, зміст вказаних правових норм свідчить про те, що право користування житловим приміщенням кореспондується, є похідним від права власності на будинок (квартиру) та існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до положень частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Враховуючи встановлені судом обставини та вимоги статей 317,319,391,405 ЦК України, частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», з метою захисту права власності позивачів на житловий будинок, відповідачка підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_2 .

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265, 280 - 284 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задоволити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення виготовлено 07.12.2020 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.