Справа № 509/2723/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року смт Овідіополь

Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Бочаров А.І., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову, подану в порядку п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України до подання позовної заяви адвоката Лупуленко Олесі Пантелеївни від імені та в інтересах ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

11.06.2020 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, подану в порядку п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України до подання позовної заяви адвоката Лупуленко Олесі Пантелеївни від імені та в інтересах ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , в обґрунтування якої зазначено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 27.04.2012 р. укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, про що зроблений відповідний актовий запис № 354.

В провадженні Приморського районного суду м.Одеси, головуючий суддя Шенцева О.П., розглядається цивільна справа №522/6105/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В період шлюбу Сторонами спільно нажито і придбано майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу, зокрема, земельна ділянка площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:005:2565, (надалі по тексту - земельна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка була придбана відповідно до договору купівлі-продажу від 08.04.2019 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М.

Вказане майно було придбано за час перебування сторін у шлюбі, за спільні кошти подружжя. ОСОБА_1 вважає за необхідне поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, виходячи з принципу рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності.

Так, як на теперішній час, земельна ділянка, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя фактично перебуває у володінні ОСОБА_3 , далі по тексту, який до прийняття рішення по цій справі може вжити заходів із відчуження спірного майна та/або заховати, знищити або знецінити це майно, невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу може унеможливити захист порушених прав позивача та істотно ускладнити виконання рішення суду у майбутньому.

З огляду на викладене вона просить суд накласти арешт на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу, а саме на земельну ділянку площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:005:2565, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

За подання даної заяви представником заявника сплачено судовий збір у встановленому Законом обсязі та додано: підтвердження повноважень представника, копію свідоцтва про шлюб, копію договору купівлі-продажу від 08.04.2019 року, копію витягу з держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.04.2019 року.

Ознайомившись з заявою та доданими до неї письмовими доказами, вважаю заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбаченихст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується серед іншого накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до наданих з приводу такого процесуального питання роз`яснень, що викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року (п.4), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить вчинити особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування заходів забезпечення позову суд його вирішує на підставі доказів, які долучені до матеріалів справи, та які оцінюються виключно у контексті необхідних для вирішення відповідного питання.

Як вбачається з викладеного, вимоги про обтяження нерухомого майна відповідача представником позивача обґрунтуванні можливістю відповідача здійснити відчуження майна на користь третіх осіб, що в свою чергу, може призвести до ускладнення або взагалі унеможливить виконання можливого рішення у справі про поділ спільного майна подружжя, з відповідним позовом про що позивач має намір звернутися до суду.

Отже, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, слід встановити, серед іншого, чи належить на час вирішення питання про забезпечення позову таке майно відповідачу.

Суд, зважаючи на відомості про належність вказаного об`єкту нерухомого майна відповідачу, виходячи з необхідності збереження балансу між обмеженням прав власника майна та доцільністю тимчасового його обтяження для забезпечення виконання можливого рішення суду про задоволення вимог позову, доходить висновку про наявність передбачених законом підстав для повного задоволення вимог про забезпечення позову, викладених у заяві про забезпечення позову. Суд вважає за необхідне додатково наголосити, що вказаний спосіб забезпечення позову, в розрізі вимог, які позивач ставить у поданій заяві про забезпечення позову, є достатнім для захисту оспорюваних прав.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Згідно ж пункту 10 Постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

З урахуванням вказаного роз`яснення, що міститься в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»№ 9 від 22.12.2006, суд вважає, що накладення арешту на зазначене майно не зашкодить істотним чином правам та інтересам відповідача, оскільки він не обмежується у володінні та користуванні майном, а обмежується виключно в праві розпорядження таким майном.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. В свою чергу, одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-153, 157, 258, 260, 261, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:005:2565, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить ОСОБА_3 .

Ухвала суду є виконавчим документом та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду Одеської області шляхом подачі у 15-денний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Суддя А.І.Бочаров