РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2020 року
Київський районний суд м. Харкова:
головуючий - суддя Золотарьова Л.І.
секретаря Бломберус С.А. ,
представника позивача ОСОБА_1 ,
20.09.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за розпискою від 20.12.2007 року у розмірі 200 000 грн., відсотки 236549 грн. 32 коп.; судові витрати.
Як на підставу позову посилається на те, що 20.12.2007 між сторонами укладений договір позики, що підтверджується розпискою, згідно з якою вона надала у позику відповідачу у сумі 200 000 грн. без встановлення строку, отже відповідач повинен сплатити борг за вимогою. У вересні 2017 рові він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути борг, однак безрезультатно. Також просить на підставі ст. 1048 ЦК стягнути відсотки на користування грошима.
Ухвалою суду від 02.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
20.02.2020 року від позивача надійшла заява з розрахунком процентів за користування позикою. Відповідно до даної заяви позивач просить стягнути з відповідача на його користь відсотки за користування грошима у розмірі 220 962,98 грн.
Крім того 27.02.2020 року позивач через канцелярію суду надав оригінал розписки.
В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Його представник просив відкласти розгляд справи на іншу дату, посилаюсь на те, що його довіритель захворів та не надав йому прав надавати пояснення по справі.
Протокольною ухвалою було вирішено розглядати справу у відсутність відповідача оскільки відсутні підтверджуючи документи про хворобу останнього, крім того вирішено розглядати справу у відсутність представника відповідача, у зв*язку із тим, що останній відмовився надавати пояснення по справі.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чинному повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Цих випадків, суд не встановив, а відповідач суду не довів.
Суд наголошує, що згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача належним чином користуватися своїми процесуальними правами та виконувати свої процесуальні обов`язки.
Враховуючи те, що матеріали справи містять відзив відповідача, відмову представника відповідача від надання заперечень, проти позову, не підтримання заявлених клопотань, поданих через канцелярію суду, а також з огляду на строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, які не можуть перевищувати 60 днів з дня відкриття провадження по справі, та те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вислухав пояснення представника позивача, дослідив докази, які були своєчасно долучені сторонами.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Так, судом встановлено, що 20.12.2007 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 200 000 грн., що підтверджується розпискою, оригінал якої долучений до матеріалів справи.
Відповідно до змісту розписки ОСОБА_3 зобов`язався повернути позивачу грошові кошти за першою вимогою.
20.09.2017 року позивач звернулась до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів. Однак відповідач до теперішнього часу борг позивачу не повернув.
Такі обставини, на думку суду, свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем був наданий для приєднання до матеріалів справи оригінал розписки від 20.12.2007 року.
Суд наголошує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. Суд установив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти позивачу за першою вимогою. Оскільки у визначений у розписці строк кошти повернуті не були, в позивача були підстави для звернення з даним позовом.
Факт знаходження оригіналу розписки у позивача підтверджують наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем.
За правилами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Відповідно до довідки про прийняття і реєстрацію заяви, 23.01.2018 року ОСОБА_5 звернувся до Київського ВП ГУНП в Харківській області з заявою щодо протиправних дій ОСОБА_2 , заява прийнята та зареєстрована у ЄРДР, реєстраційний номер № НОМЕР_1 .
Таким чином доводи відповідача, що він не підписував та не отримував гроші є не обґрунтованими та спростовуються матеріалам справи.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять належних доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача 200 000 (двісті тисяч) грн. є законною, обґрунтованою та підлягаює задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Як вбачається з правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.
Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів за користування позикою, суд вважає його належним чином проведеним та обгрунтованим, а саме: за період з 20.12.2007 р. по 27.10.2017 р. сума процентів складає 220 962 грн. 98 коп.
Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. При цьому, суд наголошує про застосування ч.8 ст. 141 ЦПК України щодо встановлення кінцевого розміру понесених стороною позивача судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 133, 141, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 стягнення заборгованості за розпискою задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за розпискою від 20.12.2007 року у розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн..
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму процентів за договором позики у розмірі 220 962 (двісті двадцять тисяч дев`ятсот шістдесят дві) грн. 98 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 4365 (чотири тисячі триста шістдесят п`ять ) грн.. 50 коп.
Рішення може бути оскаржено у встановлено порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду виготовлено 06.03.2020 року.

Головуючий