ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1194/20 Справа № 199/3667/19 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 23 березня 2011 року з

ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, згідно умов якого вона отримала кредит у розмірі 2 800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У порушення умов договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.03.2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком становить 20 976,42 грн, яка складається з: 0,00 грн - заборгованості за тілом кредиту; 1 829,77 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованості за нарахованими відсотками; 16 471,58 грн - пені за прострочене зобов`язання; 1 200 грн - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; штрафу - 500 грн (фіксована частина); штрафу - 975,07 грн (процентна складова).

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість та судові витрати.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, не прийняв до уваги те, що заборгованість за простроченим тілом кредиту є складовою заборгованості за кредитом, а тому має бути стягнута з відповідача, оскільки позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; що суд першої інстанції не надав належної оцінки розрахунку заборгованості та доводам банку про те, що позичальник користувалася кредитними коштами, частково виконувала умови кредитного договору, частково сплачувала заборгованість за договором, у тому числі проценти, пеню, комісію, що відображено у розрахунку заборгованості, та свідчить про визнання останньою умов кредитного договору.

Відповідач правом, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористалася.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 березня 2011 року відповідач звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг та, підписавши відповідну анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанк», отримала кредитну карту із первісно встановленим кредитним лімітом на суму 2 800,00 грн.

Відповідач підписом у анкеті-заяві засвідчила свою згоду на те, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, а також те, що вона зобов`язується виконувати зазначені Умови та правила надання банківських послуг.

Відповідно до положень пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язувалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до пунктів 2.1.1.12.4, 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, строки і порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) за кредитними картами із встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також овердрафту, що виникає за такими картами, наведені в довідці про умови кредитування, яка є невід`ємною частиною договору, та встановлюються даним пунктом. Платіж включає в себе плату за користування кредитом, передбачену Тарифами банку, та частину заборгованості за кредитом. За користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік.

У разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн Клієнт сплачує пеню, розраховану за цим пунктом Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з пунктами 2.1.1.5.6, 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.11 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку Клієнт зобов`язаний виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. При порушенні Клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, він зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій.

Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або в установленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших зобов`язань за договором.

Згідно розрахунку заборгованості, долученого позивачем до позовної заяви, ОСОБА_1 зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків не виконала, в зв`язку з чим станом на 31.03.2019 року має заборгованість у розмірі 20 976,42 грн, що складається з: 0,00 грн - заборгованості за тілом кредиту; 1 829,77 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованості за нарахованими відсотками; 16 471,58 грн - пені за прострочене зобов`язання; 1 200 грн - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; штрафу - 500 грн (фіксована частина); штрафу - 975,07 грн (процентна складова).

Проте, розрахунок заборгованості не містить даних про вид та номер платіжної картки чи номер розрахункового рахунку, не підписаний особами, повноважними на здійснення фінансового обліку та звітності, не засвідчений в установленому законом порядку. Крім того, з розрахунку заборгованості не можливо встановити відокремленого розміру заборгованості (тіла кредиту).

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що у відповідача відсутня заборгованість за «тілом» кредиту та будь-яка заборгованість за нарахованими відсотками.

Заборгованість за простроченим «тілом» кредиту вказана у розмірі 1 829,77 грн. Враховуючи те, що загальна заборгованості за «тілом» кредиту та заборгованість за простроченим «тілом» кредиту співвідносяться як загальне й окреме, то позивачем не доведено правомірність стягнення простроченого «тіла» кредиту за відсутності в цілому заборгованості за «тілом» кредиту.

При цьому жодні відсотки, які повинні були нараховуватися за користування кредитними коштами, також відсутні, що теж свідчить про відсутність заборгованості за «тілом» кредиту.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення простроченого «тіла» кредиту за відсутності в цілому заборгованості за «тілом» кредиту є недоведеними.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за неустойкою.

Відповідно до положень статті 534 ЦК України, якою визначено черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Як вбачається, аналогічні вимоги щодо черговості погашення заборгованості визначено пунктом 2.1.6.11 Умов та правил надання банківських послуг до яких приєдналася ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяв. У зазначеному пункті передбачено погашення сум дозволеного овердрафта вже після погашення відсотків та всіх інших складових заборгованості.

Отже, враховуючи викладене, наявність у відповідача заборгованості за пенею і штрафом можлива лише за наявності основної заборгованості за кредитом («тілом» кредиту), яка, згідно з позовною заявою складає 0,00 грн.

Окрім того, якщо у відповідача відсутня заборгованість за «тілом» кредиту та відсотками, то неустойка, що нараховується у відсотках до цих сум невиконаного грошового зобов`язання, не могла бути нарахована.

Таким чином, враховуючи положення п. 2.1.1.4.10 Умов, які встановлюють погашення боргових зобов`язань, суд першої інстанції обґрунтовано посилався на те, що позбавлений можливості встановити яким чином тіло кредиту погашене, а всі інші платежі залишилися заборгованими. У разі погашення тіла кредиту, банк має право стягнути всі інші нарахування, але надати при цьому обґрунтовані докази нарахування заборгованості. Доказів погашення суми заборгованості (тіла) по кредиту, банком також не надано.

Позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності і правильності нарахування відповідачу заборгованості за пенею і штрафом, оскільки розмір цих платежів визначається у відсотках до цієї основної заборгованості і прямо залежить від розміру останньої.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.525, 526, 527, 530, 534, 549, 610, 615, 634, 1051, 1054, 1055 ЦК України, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи в апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, яка складається з двох складових: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредиту, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно матеріалів справи, у відповідача відсутня заборгованість за «тілом» кредиту та за нарахованими відсотками. Однак, мається заборгованість за простроченим «тілом» кредиту у розмірі 1 829,77 грн.

Враховуючи те, що загальна заборгованості за «тілом» кредиту та заборгованість за простроченим «тілом» кредиту співвідносяться як загальне й окреме, позивачем не доведено належними доказами правомірність стягнення простроченого «тіла» кредиту за відсутності в цілому заборгованості за «тілом» кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки розрахунку заборгованості за кредитним договором, в якому вказані суми пені та штрафу, що підлягають стягненню, не можуть бути прийняті судом до уваги з наступних підстав.

Статею 534 ЦК України визначено черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, згідно якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Вказані вимоги узгоджуються з положенням п.2.1.6.11. та 2.1.1.4.10 Умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанк», які є складовою кредитного договору, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви від 23.03.2011 року .

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що наявність у відповідача заборгованості за пенею і штрафом можлива лише за наявності основної заборгованості за кредитом («тілом» кредиту), яка, згідно матеріалів справи складає 0,00 грн, тобто відсутня. Якщо у відповідача відсутня заборгованість за «тілом» кредиту та відсотками, то неустойка, що нараховується у відсотках до цих сум невиконаного грошового зобов`язання, не могла бути нарахована.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданим позивачем доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова