Справа № 128/545/18
Провадження № 22-ц/801/347/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 рокуСправа № 128/545/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 ,

відповідач: Хижинецька сільська рада Сокиринецької об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області,

відповідач: (позивач за зустрічним позовом): Александрова А ОСОБА_2 М.,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хижинецької сільської ради Сокиринецької об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Хижинецької сільської ради Сокиринецької об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Гуменюка Володимира Андрійовича на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2019 року, ухваленого в залі судових засідань районного суду під головуванням судді Ганкіної І.А., дата складення повного тексту рішення невідома,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Хижинецької сільської ради Сокиринецької об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла її мати ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на: - житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 ; - земельну ділянку площею 1,6824 га, що розташована на території Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є її діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Після смерті матері ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , зазначає, що фактично прийняла спадщину вона, так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. ОСОБА_3 спадщину, після смерті матері не прийняла. 26 січня 2018 року Державна нотаріальна контора надала постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії, щодо оформлення спадщини у зв`язку із тим, що позивач ОСОБА_1 не подала до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок та державний акт на право власності на земельну ділянку.

В квітні 2018 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 пред`явила зустрічний позов до Хижинецької сільської ради Сокиринецької об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_1 про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом.

Обгрунтовуючи зустрічні позовні вимоги фактичними обставинами, на які вказувала позивач ОСОБА_1 та уточнивши їх, зазначає, що після смерті матері ОСОБА_4 , прийняли спадщину вона та ОСОБА_1 , так як постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заяви про прийняття спадщини за заповітом вона не подала у визначений законом, оскільки проживала разом та доглядала за ОСОБА_4 . Вважає, що ОСОБА_1 також має право на обов`язкову частку в спадщині, оскільки на момент смерті їх матері вона була пенсіонеркою. Просила встановити факт постійного проживання з спадкодавицею ОСОБА_4 на час відкриття спадщини та визнати право власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом, а саме за нею на ѕ частини спадкового майна, а на ј частину за ОСОБА_1 .

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , що складається з: житлового будинку - літ. «А», сараю літ. «Б», сараю літ. «В», погрібу - літ. «п/В».

- земельну ділянку площею 1,6824 га в межах згідно з планом, що розташована на території Парпуровецької сільської ради Вінницького району та області (Хижинецької сільської ради Сокиринецької об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №235223 від 14.04.2005року, виданого на ім`я ОСОБА_4 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області мотивоване тим, що доведеним є факт того, що саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавицею ОСОБА_4 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 . В цей же час, факт постійного проживання з спадкодавицею її доньки ОСОБА_3 не знайшло свого підтвердження, а строк на подання заяви про прийняття спадщини за заповітом нею пропущено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 адвокат Гуменюк В.А. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення зустрічного позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку ОСОБА_3 , суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, щодо недоведеності факту постійного проживання останньої з спадкодавицею. Вважає, що позивач ОСОБА_1 не надала суду, будь яких доказів її проживання з спадкодавицею ОСОБА_4 . Окрім того зазначає, що саме вона зверталась до Хижинецької сільської ради з різними проблемами спадкодавиці, що свідчить про спільне проживання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги відповідача, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Майдан-Чапельський, Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 08 грудня 2017 року, серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на: - житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 (а.с.9-11); - земельну ділянку площею 1,6824 га у межах згідно з планом, що розташована на території Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА 235223 від 14 квітня 2005 року, виданого на ім`я ОСОБА_4

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є її діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Порядок прийняття спадщини визначений главою 87 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу.

За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Так, ч. 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Розглядаючи спір у частині позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем місцевий суд, взявши до уваги усі надані сторонами докази, а саме довідку № 513 від 14 травня 2018 року видану виконавчим комітетом Хижинецької сільської ради Сокиринецької об`єднаної територіальної громади Вінницького району про те, що ОСОБА_1 дійсно на день смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала разом із нею в АДРЕСА_1 (а.с. 13), акт обстеження фактичного здійснення догляду від 11 травня 2018 року, згідно якого встановлено, що ОСОБА_1 дійсно проживала зі своєю матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та здійснювала за нею догляд, надавала соціально-побутові послуги для підтримки її життєдіяльності до її смерті, а також здійснила її поховання (а.с. 88), покази допитаних в судовому засіданні свідків та відсутність доказів, які б спростовували обставини, на які посилалась ОСОБА_1 , зокрема того, що позивачка проживала зі спадкодавцем, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 1216, 1218 ЦК України).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Судом встановлено, що постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Когутницького Є.В. від 26 квітня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій стосовно прийняття спадщини після смерті матері у зв`язку з тим, що остання не подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та не пред`явила належних доказів фактичного прийняття спадщини (а.с. 26).

Отже, позивачем у справі обрано належний спосіб захисту порушених прав, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав і в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно в судовому порядку.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_3 та установивши, що факт її постійного проживання разом з спадкодавицею ОСОБА_4 належними та допустимими доказами нею не підтверджений, а також те, що остання протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подала заяву про прийняття спадщини за заповітом і додатковий строк для прийняття спадщини їй не встановлювався, за відсутності в матеріалах справи жодного доказу, який би свідчив, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті своєї матері, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у його задоволенні.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції, які є достатньо аргументованими, не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача-позивача ОСОБА_3 адвоката Гуменюка Володимира Андрійовича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета