У Х В А Л А

09 квітня 2020 року суддя Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області Кузнецов Д.В., ознайомившись у м.Маріуполі із позовом Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

В С Т А Н О В И В:

07 квітня 2020 року до суду надійшов вказаний позов.

Ознайомившись із позовною заявою, вважаю, що вона не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судовий збір" (далі Закон), судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, позивачем у підтвердження сплати судового збору на загальну суму 2102,00 грн. надані оригінал платіжного доручення № 393 від 16.03.2020 року про сплату судового збору у сумі 1909,00 грн., посвідчений підписом співробітника банку та скріплений печаткою банківської установи, а також копії платіжного доручення № 1519 від 28.11.2019 року про сплату судового збору у сумі 192,10 грн. і дублікату квитанції № 0.0..1 від 02.04.2020 року на суму 0,90 грн.

Однак суд зазначає, що платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору та банківські квитанції подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Отже, додані позивачем до матеріалів позову копії платіжного доручення №1519 від 28.11.2019 року на суму 192,10 гривень та дублікату квитанції від 02 квітня 2020 року на суму 0,90 гривень не можуть вважатися належним доказом сплати судового збору за подання позову.

Аналогічну правову позицію викладено в ухвалах Верховного Суду України від 21.05.2018 у справі № 923/331/16, від 30.08.2018 у справі № 910/6968/16 та від 18.04.2018 у справі № 925/56/16.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону, ставка судового збору за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн.).

Таким чином, ККП «Маріупольтепломережа» додатково слід надати належні докази сплати судового збору в сумі 193 грн.

Статтею 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивачем до свого позову у підтвердження сплати судового збору надано належні докази лише у сумі 1909,00 грн., позов ККП «Маріупольтепломережа» підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 1, 4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 177, 185 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Д. В. Кузнецов