Провадження № 2/727/153/20
24 березня 2020 року м. Чернівці
Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Кодрян Л.І.
за участю секретаря судового засідання Кицинюка С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та просить зняти їх з реєстрації за даною адресою.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Право власності на дану квартиру у нього виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину.
Зазначає, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 фактично не проживає за місцем реєстрації понад один рік.
ОСОБА_1 вказує, що на даний час місце перебування та проживання відповідачів йому не відомо, перешкод в користуванні жилим приміщенням ні він, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили.
У зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані у житловому приміщенні позивач сплачує додаткові кошти за комунальні послуги та позбавлений можливості оформити субсидію, обмежений у праві розпорядження майном.
Позивач зазначає, що відповідачі участі в утриманні спірної квартири не приймають, кошти за комунальні послуги не сплачують.
Позивач просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 29.11.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 05.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.129-131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомили, відзиву до суду не надали.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому, враховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.
Судом встановлено, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 74 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.06.2018 року, яке зареєстровано в реєстрі за №4-414 (а.с. 8).
Також право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно№198683298 (а.с.45).
З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї і прописку) ЖБК №32 встановлено, що у вищезазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , 1980 року народження, дружина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сестра ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , племінниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 6).
З актів ЖБК №32 від 11.07.2017 року, 09.10.2018 року та від 19.11.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , однак фактично за вказаною адресою відповідачі не проживають (а.с.9, 10, 12).
Таким чином, судом встановлено, що відповідачі на даний момент дійсно зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , але фактично понад два роки в зазначеній квартирі не проживають.
На даний час позивач ОСОБА_1 , який є власником квартири АДРЕСА_1 , не може вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , у його житловому приміщенні.
Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Як передбачено ч.ч.1,2 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням та визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.
Що стосується вимог позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації, то такі вимоги не ґрунтується на законі в даному випадку, оскільки питання та підстави для зняття з реєстрації визначені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
З огляду на зазначене, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на це органами, зокрема на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням.
Таким чином рішення суду про втрату права користування житлом є саме по собі достатньої правовою підставою для зняття з реєстраційного обліку відповідача.
Крім того, вказані вимоги заявлені до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які є неналежним відповідачами в цій частині позовних вимог.
Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150,156 ЖК України, ст.ст.16, 29, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4,5,89, 141, 247, 258-259, 264-265, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такими, що втратили право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір в рівних частках в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. по 256 (двісті п`ятдесят шість) грн. 13 коп. з кожного.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
На рішення може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 24.03.2020 року.

Суддя Кодрян Л.І.