Справа № 595/877/20
Провадження 2/595/309/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2020

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Федорончуком В.Б.,

при секретарі Тарчинській Л.Я.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 до Спільного українсько-польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТРА» та третьої особи ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_2 , яка діє інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Бучацького районного суду Тернопільської області з позовом до Спільного українсько-польського підприємства ТзОВ «АСТРА» та третьої особи ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою.В обґрунтування позову зазначила, що 04 січня 2019 року, о 16 годині 00 хвилин, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автопоїзда у складі сідлового тягача «RENAULT» з р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом «KRONE» з р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухаючись автодорогою «Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль» на 79 км + 100 м, що поблизу с.Доброполе Бучацького району Тернопільської області, виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «КІА Sportage» з р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок зіткнення водій автомобіля «КІА Sportage» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який перебував у даному транспортному засобі як пасажир, померли на місці пригоди, а інші пасажири: ОСОБА_7 та її син ОСОБА_3 отримали тілесні ушкодження. ЇЇ син, внаслідок ДТП отримав закриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку легкого ступеня, садна тім`яної ділянки голови, рани повік обох очей та ознаки контузії (ушкодження тканин) лівого ока, який за виразністю клінічних проявів відповідає середній степені, а правого ока - важкій степені; закритий перелом кісток носа із раною перенісся та закритий подвійний перелом нижньої щелепи (в ділянці обох кутів); закриті переломи 3-5-ої п`ясткових кісток лівої кисті; синці ділянки грудей, тобто тілесні ушкодження, які не були небезпечними для життя, однак в клінічному перебігу супроводжувались тривалим (більш як 21 день) розладом здоров`я та за цією ознакою належать до середнього ступеня тяжкості. Отримані тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я, внаслідок чого ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні анастезіології з палатами інтенсивної терапії, отоларингологічному відділенні, інфекційно-діагностичному відділенні Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні у період з 04 січня 2019 року по 17 січня 2019 року. 05 січня 2019 року ОСОБА_3 під загальним знеболенням проведено операцію: репозицію кісток носа, первинну хірургічну обробку рани перенісся. 08 січня 2019 року під загальним знеболенням проведено в міжзубні проміжки верхніх та нижньої щелепи зубів бронзову лігатуру, накладено шини Васильєва, фіксацію шин, репозицію нижньої щелепи, фіксацію та іммобілізацію в звичному до травми прикусі міжщелепною гумовою тягою, гемостаз на яснах. Під час стаціонарного лікування за призначенням лікаря ОСОБА_3 також було проведено комп`ютерну томограму обстеження головного мозку та лицевого черепа, рентгени кисті рук. При виписці з стаціонарного лікування йому було рекомендовано контрольовані огляди кожні 7 днів та зняття шин на 21 добу. 07 лютого 2019 року повторно проведено МРТ головного мозку, виявлено дрібне енцефаломаляційне кістозне вогнище в проекції коліна мозолистого тіла, вірогідніше ішемічного генезу, але не виключено посттравматичне. В подальшому син знаходився на амбулаторному лікуванні, звертався до лікарів зі скаргами на головний біль, загальну слабкість, швидку втому. Відповідно до записів в амбулаторній картці ОСОБА_3 йому встановлений діагноз: залишкові явища перенесеної закритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку, травматичний двобічний перелом нижньої щелепи: праворуч без зміщення, ліворуч із зміщенням кісткових уламків, закритий перелом 3,4,5-п`ясткових кісток зліва із зміщенням. Відповідно до рішення ЛКК №134 від 18 березня 2019 року ОСОБА_3 рекомендовано звільнення від занять фізкультури в загальній групі і переведено в спецгрупу терміном на 2019-2020 навчальний рік. Наслідки дорожньо-транспортної пригоди до сих пір змушують їх звертатися до лікувальних закладів, зокрема син скаржиться на часті головні болі, дратівливість, непосидючість. 08 лютого 2020 року ОСОБА_3 проведено МРТ голови, відповідно до якого виявлено дрібне енцефаломаляційне кістозне вогнище в проекції коліна мозолистого тіла без клінічно значимих змін в порівняні з попереднім МРТ, низьке розташування мигдаликів мозочка, ксантогранульоми судинних сплетень в проекції трикутників бічних шлуночків, потовщення слизової в одиничних правих етмоїдальних комірках. Лікарем неврологом ОСОБА_3 встановлений діагноз: наслідки закритої черепно- мозкової травми, забою головного мозку (04 січня 2019 року) у вигляді стійкого цефалгічного синдрому, мікросимптоматики та призначено медикаментозне лікування. Погіршення стану здоров`я внаслідок отриманих травм, викликало фізичний біль та на тривалий час змінило звичний спосіб життя її сина. В момент дорожньо-транспортної пригоди він переніс істотні переживання за своє життя і знаходився в травматичному шоці. Протиправність поведінки водія ОСОБА_4 , який грубо порушив ПДР України та допустив зіткнення транспортних засобів, викликала в ОСОБА_3 сильний психологічний стрес, тривогу, значне погіршення сну та посилення дратівливості. Обмеження в фізичних навантаженнях, як наслідок протиправного ушкодження його здоров`я, викликало в її сина сильні психологічні переживання, оскільки останній займається футболом.Фізичний біль внаслідок медичного втручання, необхідність лікування в медичних закладах, обмеження фізичних можливостей, психічні переживання за своє життя у своїй сукупності зумовило втрату душевного спокою, нормальних життєвих зав`язків і потребує від ОСОБА_3 додаткових зусиль для організації свого життя. Тим самим, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди її сину ОСОБА_3 спричинено моральну шкоду, яка у вартісному вигляді становить 149660,24 грн. Вважає, що оскільки водій ОСОБА_4 на момент ДТП перебував у трудових відносинах, здійснював трудові обов`язки як водій сідлового тягача, тому СП УПП ТзОВ «АСТРА» несе відповідальність за шкоду, заподіяну їх водієм під час виконання ним трудових обов`язків.

Представник відповідача Спільного українсько-польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТРА» - Сороковий П.М. не погодившись з позовними вимогами ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього сина, ОСОБА_3 , надав до суду відзив, відповідно до якого вважає, що позов не може бути задоволений, оскільки у позовній заяві ОСОБА_2 вимагає стягнути з СП УПП ТзОВ «АСТРА» на користь малолітнього ОСОБА_3 , в інтересах якого вона діє як законний представник, 149 660,24 грн. моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 04 січня 2019 року, о 16 годині 00 хвилин. Ця сума становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (яку вона оцінила в 150 000,00 грн.). Пред`явлення позову до СП УПП ТзОВ «АСТРА» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я позивач обгрунтовує тим, що станом на 04 січня 2019 року винуватець ДТП ОСОБА_4 знаходився у трудових відносинах з СП УПП ТзОВ «АСТРА» працював на посаді водія. На момент вчинення ДТП ОСОБА_4 виконував свої трудові обов`язки водія, здійснюючи перевезення вантажу. Як зазначається у позовній заяві, оскільки власником транспортного засобу, яким керував ОСОБА_4 є СП УПП ТзОВ «АСТРА», то вимога пред`являється до останнього з урахуванням ч.1 ст.1172 ЦК України. Позивач просить суд стягнути з СП УПП ТзОВ «АСТРА» на користь малолітнього ОСОБА_3 моральну шкоду, яку вона оцінила у 149 660, 24 грн. Свої вимоги обгрунтувоє погіршенням стану здоров`я свого сина внаслідок отриманих травм під час ДТП, що викликало фізичний біль та тривалий час змінило звичний спосіб життя останнього. Також позивач стверджує, що протиправність поведінки водія ОСОБА_4 , який грубо порушив ПДР України та допустив зіткнення транспортних засобів, викликала в ОСОБА_3 сильний психологічний стрес, тривогу, значне погіршення стану та посилення дратівливості. Також, позивач зазначає, що обмеження в фізичних навантаженнях, як наслідок протиправного ушкодження здоров`я сина, викликало у нього сильні психологічні переживання, оскільки останній займається футболом. Як роз`яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Виходячи з положень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. та положень процесуального законодавства у позовній заяві позивач повинен зазначити і надати докази, які підтверджують втрати немайнового характеру. Проте позивачем не було надано жодних належних доказів, які б відображали ступінь страждань та підтвердили наявність сильного психологічного стресу, тривоги, погіршення стану, посилення дратівливості. Моральні страждання неможливо «виміряти» так, як це можна зробити з матеріальною шкодою. Окрім цього, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Отже, будь-яка компенсація не може бути сумірною стражданням. Відповідно, будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.Беручи до уваги особливості правової природи моральної шкоди вважаємо, що вимога позивача відшкодувати шкоду в такому розмірі далеко не є адекватною та однозначно завищеною, оскільки проаналізувавши предмет та підставу позову стає очевидним той факт, що позивач не надала жодного документу який би підтверджував факт душевних страждань її сина. Окрім цього, її міркування щодо визначення ступеня страждань грунтуються лише на суб`єктивних судженнях, що виключає можливість об`єктивної оцінки судом розміру відшкодування моральної шкоди. Зі змісту позовної заяви та долучених позивачем додатків слідує, що тілесні ушкодження потерпілого від ДТП її сина ОСОБА_3 полягають у закритій черепно-мозковій травмі у вигляді забою головного мозку легкого ступеня, саднах тім`яної ділянки голови, ранах повік обох очей та ознаки контузії (ушкодження тканини) лівого ока, який за виразністю клінічних проявів відповідає середній степені, а правого ока - важкій степені; закритих переломах кісток носа із раною перенісся та закритий подвійний перелом нижньої щелепи; закритих переломах 3-5-ої п`ясткових кісток лівої кисті; синцях ділянки грудей. Такі тілесні ушкодження за своїми ознаками належать до середнього ступеня тяжкості, оскільки вони не були небезпечними для життя, однак в клінічному перебігу супроводжувались тривалим (більш як 21 день) розладом здоров`я.З огляду на усталену судову практику за таких обставин за даними ЄДРСР та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди в таких категоріях справ визначається до 20 000 (двадцяти) тисяч грн.Тому, за таких обставин, неможливо погодитись із доводами позивача щодо стягнення з СП УПП ТзОВ «АСТРА» моральної шкоди у зазначеному, завищеному розмірі.Отже, позов є необгрунтованим, а розмір моральної шкоди у заявлених вимогах не є сумірним до моральних страждань, що спричинені тілесними ушкодженнями середньої тяжкості. Також, суду слід звернути увагу на обставини розгляду кримінального провадження про обвинувачення водія ОСОБА_4 . Так, під час судового розгляду ОСОБА_2 допитана в судовому засіданні як потерпіла повідомила, що обвинувачений повністю відшкодував їй шкоду та просила суд суворо не карати обвинуваченого, обрати йому покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі.Тому, беручи до уваги вищевказане, вважає, що виваженим і справедливим розміром моральної шкоди за таких обставин справи є 10 000 (десять тисяч) грн., які підлягали б до стягнення, якщо б їх не відшкодував винний у вчиненні ДТП водій ОСОБА_4 .Проте і цих 10 000 тис.грн. немає підстав стягувати, оскільки, згідно ч.5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, ОСОБА_4 таке відшкодування для позивача було здійснено під час досудового розслідування, що позивач сама підтвердила під час розгляду справи про обвинувачення ОСОБА_4 .А тому, з огляду на імперативні вимоги ч.5 ст.23 ЦК України немає правових підстав ще раз стягувати цю шкоду з СП УПП ТзОВ «АСТРА».Окрім цього, аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд України у своїй постанові від 21.03.2018 по справі № 591/1/16-ц. Верховний Суд України за результатами розгляду справи дійшов висновку, що оскільки внаслідок ДТП потерпілому була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню у відповідному розмірі, стягнення її відшкодування не може відбуватися двічі і з винної особи, і з володільця джерела підвищеної небезпеки.

Представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 надано відповідь на відзив, в якому останній просив відхилити заперечення проти позову, оскільки твердження представника відповідача про те, що позивачем не доведено заявлений розмір моральної шкоди не відповідає дійсності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітньому ОСОБА_3 спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв`язку з чим він знаходився як на стаціонарному, так і на амбулаторному лікуванню. Позивачем до позовної заяви долучені відповідні докази - копії судово-медичної експертизи, виписок, витягів з медичних карток та обстежень. Сам факт протиправних дій відносно малолітнього ОСОБА_3 , які полягають у спричиненні останньому тілесних ушкоджень, раптовість дорожньо-транспортної пригоди та переживання за своє життя, присутність при загибелі двох осіб (один з яких був близьким другом), фізичний біль від отриманих ушкоджень, тривалість лікування в лікарні, операційні втручання, наслідки черепно-мозкової травми навіть після спливу одного року, підтверджують спричинення ОСОБА_3 моральних страждань внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стосовно вказаної у вироку Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2019 року заяви ОСОБА_8 про відшкодування їй шкоди ОСОБА_4 необхідно зазначити наступне. За усною домовленістю з ОСОБА_4 , останнім було запропоновано відшкодувати ОСОБА_8 витрати на лікування її сина, які не підлягали відшкодуванню ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Відповідно до п.24.1 ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. ОСОБА_8 не було збережено частину чеків і квитанцій на лікування сина, а частина не підтверджена медичним закладом, у зв`язку з чим страхова компанія не могла відшкодувати всі її витрати на лікування. Таким чином під час судового розгляду ОСОБА_8 було заявлено про відсутність претензій до ОСОБА_4 , оскільки останнім обіцяно відшкодувати витрати на лікування вже після судового розгляду справи та повернення коштів внесених ним на заставу. Позивачу було відомо про те, що цивільно-правову відповідальність за шкоду спричинену дорожньо-транспортною пригодою несе СП УПП ТзОВ «АСТРА», з яким ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах, крім того витрати на лікування та моральна шкода у розмірі 5 % від шкоди, спричиненої здоров`ю, підлягає відшкодуванню ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Майнова шкода, спричинена витратами на лікування, які не підлягають відшкодуванню страховими компаніями, де була застрахована цивільно-правова відповідальність володільців транспортних засобів, була відшкодована ОСОБА_4 у березні 2020 року. Оскільки ОСОБА_4 відшкодовано тільки майнову шкоду, ОСОБА_8 подано до УПП ТзОВ «АСТРА» позов в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, як юридичної особи, яка несе цивільно-правову відповідальність за спричинену шкоду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача Спільного українсько-польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТРА» в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

В судове засідання третя особа ОСОБА_4 не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 04.01.2019 року, о 16 год. 00 хв., ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автопоїздом у складі сідлового тягача RENAULT Magnum, н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом KRONE, н.з. НОМЕР_2 , рухався автодорогою «Івано-Франківськ - Бучач - Тернопіль» від м.Івано-Франківськ в напрямку м.Тернопіль. Проїжджаючи 79 км + 100 м вказаної автодороги, що поблизу с.Доброполе Бучацького району Тернопільської області, ОСОБА_9 , порушуючи вимоги п.п.10.1.,12.1. та 11.3. ПДР України, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним і на дорозі, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, виїхав на зустрічну смугу та створив аварійну ситуацію для інших учасників дорожнього руху, зокрема для водія автомобіля КІА Sportage ОСОБА_5 . Унаслідок зіткнення транспортних засобів, яке відбулось на зустрічній смузі відносно руху автопоїзда під керуванням ОСОБА_4 , загинули на місці пригоди водій автомобіля КІА Sportage ОСОБА_5 та пасажир вказаного автомобіля неповнолітній ОСОБА_6 , 2007 року народження. Пасажир автомобіля КІА Sportage неповнолітній ОСОБА_7 , 2007 року народження, унаслідок ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Пасажир автомобіля КІА Sportage неповнолітній ОСОБА_3 , 2007 року народження, унаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження, які не були небезпечними для життя, однак в клінічному перебігу супроводжувались тривалим (більш як 21 день) розладом здоров`я.

Вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2019 року, який набрав законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю три роки.

Вказані обставини у вироку сторонами визнаються.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

04 січня 2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тілесними ушкодженнями був доставлений в Бучацьку центральну районну лікарню, де йому було надано першу медичну допомогу та відправлено у зв`язку з важкістю травм 04 січня 2019 року, о 23 год. 20 хв., виїзною педіатричною бригадою в Тернопільську обласну дитячу клінічну лікарню. Отримані тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я, внаслідок чого ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні анастезіології з палатами інтенсивної терапії, отоларингологічному відділенні, інфекційно-діагностичному відділенні Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні у період з 04 січня 2019 року по 17 січня 2019 року.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №142 від 11 березня 2019 року спричинені дорожньо-транспортною пригодою ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді рани повік обох очей та ознаки контузії (ушкодження тканин) лівого ока, який за виразністю клінічних проявів відповідає середній степені, а правого ока - важкій степені; закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку легкого ступеня і садна тім`яної ділянки голови; закритого перелому кісток носа із раною перенісся та закритого подвійного перелому нижньої щелепи (в ділянці обох кутів); закритого перелому 3-5-ої п`ясткових кісток лівої кисті; синців ділянки грудей, не супроводжувалися загрозливими для життя явищами і не були небезпечними для життя, однак в клінічному перебігу супроводжуються тривалим (більш як 21 день) розладом здоров`я та за цією ознакою належить до середнього ступеня тяжкості.

ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з СП УПП ТзОВ «АСТРА». На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди останній виконував трудові обов`язки водія, здійснюючи перевезення вантажу автопоїздом у складі сідлового тягача «RENAULT» з р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом «KRONE» з р.н. НОМЕР_2 . Автопоїзд у складі сідлового тягача «RENAULT» з р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом «KRONE» з р.н. НОМЕР_2 , на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів належать Спільному українсько-польському підприємстві Товариству з обмеженою відповідальністю «АСТРА».

Згідно з нормою ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Враховуючи, що ОСОБА_4 , керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача «RENAULT» з р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом «KRONE» з р.н. НОМЕР_2 , належний СП УПП ТзОВ «АСТРА», безпосередньо в момент дорожньо- транспортної пригоди здійснював свої трудові обов`язки як водій сідлового тягача, тому СП УПП ТзОВ «АСТРА» несе відповідальність за шкоду, заподіяну їх водієм під час виконання ним трудових обов`язків.

Цивільно-правова відповідальність володільця сідлового тягача «RENAULT» з р.н. НОМЕР_1 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»»), що підтверджується відповідним страховим полісом №106423481 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ.

Таким чином, шкода спричинена дорожньо-транспортною пригодою, підлягає відшкодуванню ПрAT «Страхова компанія «ПЗУ Україна»».

24 січня 2020 року ОСОБА_2 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 подала заяву до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» щодо отримання страхового відшкодування.

Загальний розмір майнової шкоди, спричинений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пов`язаної з лікуванням малолітнього ОСОБА_3 , становить 6795,13 гривень.

Страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю ОСОБА_3 , становить 6 795,13 грн., а тому розмір моральної шкоди, який підлягає виплаті ОСОБА_3 ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» становить 339,76 грн. (6 795,13 грн : 100 % х 5 % = 339,76 грн).

Взаєморозрахунки з особою, відповідальною за шкоду, не проводились. Інші договори страхування, за яких можливе отримання відшкодування, відсутні.

У відповідності до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки визначений відповідно до норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової виплати є недостатнім для відшкодування страховиком завданої ОСОБА_3 моральної шкоди, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням на підставі ст.1194 ЦК України має бути стягнута з відповідача - СП УПП ТзОВ «АСТРА» у розмірі 149 660,24 грн. (150 000,00 грн. (розмір моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я) - 339,76 грн. (страхове відшкодування моральної шкоди, зстодіяної ушкодженням здоров`я) = 149 660, 24 грн).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п.1. ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 2. ст.1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов`язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов`язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов`язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників.

Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з вимогами п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За правилами ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У відповідності до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою заплатою (страховим відшкодуванням).

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних та фізичних стражданнях, яких і зазнав малолітній ОСОБА_3 , 2007 року народження, у зв`язку із ДТП.

Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 149660,24 грн., позивач посилалась на те, що ОСОБА_3 , 2007 року народження, було завдано моральну шкоду, яка виразилась у погіршенні стану здоров`я внаслідок отриманих травм та на тривалий час змінило звичний спосіб життя її сина. В момент дорожньо-транспортної пригоди він переніс істотні переживання за своє життя і знаходився в травматичному шоці. Протиправність поведінки водія ОСОБА_4 , який грубо порушив ПДР України та допустив зіткнення транспортних засобів, викликала в ОСОБА_3 сильний психологічний стрес, тривогу, значне погіршення сну та посилення дратівливості. Обмеження в фізичних навантаженнях, як наслідок протиправного ушкодження його здоров`я, викликало в її сина сильні психологічні переживання, оскільки останній займається футболом.Фізичний біль внаслідок медичного втручання, необхідність лікування в медичних закладах, обмеження фізичних можливостей, психічні переживання за своє життя у своїй сукупності зумовило втрату душевного спокою, нормальних життєвих зав`язків і потребує від ОСОБА_3 додаткових зусиль для організації свого життя. Перелічені наслідки мають тривалий характер та виражаються в значному погіршенні його здоров`я, прийомі терапії та фактичної зміни способу його життя та сім`ї.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

З урахуванням характеру скоєного кримінальноного правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань малолітньої дитини, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, та враховуючи при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вимоги розумності і справедливості, фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню, і з відповідача, слід стягнути на користь позивача, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , 2007 року народження, відшкодування моральної шкоди розмірі 149660,24 грн.

Оскільки позивач, яка дії в інтересах малолітньої дитини, має право на відшкодування моральної шкоди, то таке відшкодування відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 15,16, 979, 1167, 1172, 1187, 1188,1194 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Спільного українсько-польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТРА» на користь малолітнього ОСОБА_3 , в інтересах якого, як законний представник, діє ОСОБА_2 , 149660 (сто сорок дев`ять тисяч шістсот шістдесят) гривень 24 копійки моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з Спільного українсько-польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТРА» в дохід держави 2270 грн. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Дата складення повного тексту рішення 11 грудня 2020 року.

Суддя: В. Б. Федорончук