КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лівінський С.В.,

секретар Шебуєв Д.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року в порядку ст. 236 КЗпП України у справі за позовом ОСОБА_1 до КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва про визнання незаконним та скасування наказів про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою в порядку статті 236 КЗпП України, в якій просила стягнути з КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу - різницю в заробітку за час затримки виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2018 в розмірі 340 092,19 грн., а також просила блокувати банківські рахунки КНП «КДЦ» Деснянського району м.Києва в АТ «Ощадбанк» та ПАТ «Укрсиббанк», посилаючись на те, що вказаним рішенням суду визнано незаконним та скасовано наказ № 222 від 07.11.2017 про її звільнення з посади лікаря - стоматолога - терапевта філії № 3 КП «КДЦ» Деснянського району м. Києва, поновлено на посаді лікаря - стоматолога - терапевта філії № 3 КП «КДЦ» Деснянського району м. Києва, стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18 990,40 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. В задоволенні інших вимог позову було відмовлено. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі підлягало негайному виконанню, але на момент звернення з даною заявою в цій частині виконано не було (т. 5 а.с. 134-144).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.03.2020 заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 87 830,00 грн. В іншій частині вимог відмовлено (т. 7 а.с. 128-131).

В апеляційній скарзі КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить змінити ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02.03.2020 у справі № 754/14783/17, провадження № 6/754/65/20, постановлену за заявою ОСОБА_1 щодо винесення окремої ухвали про виплату середнього заробітку за час затримки виконання постановленого по суті спору рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2018 у справі № 754/14783/17 в частині розміру стягнення з КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання постановленого по суті спору рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2018 у справі № 754/14783/17 в розмірі 8 034,40 грн. В іншій частині оскаржувану ухвалу просить залишити без змін.

Зазначає, що суд першої інстанції, який постановив оскаржувану ухвалу, помилково зазначив в мотивувальній частині ухвали, що судовими рішеннями в цивільній справі № 754/4508/18 були встановлені обставини невиконання відповідачем рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2018 та не поновлення ОСОБА_1 на посаді; також, не зазначив, яка саме заява була предметом даного розгляду; позивачем не було дотримано порядку звернення з заявою в порядку виконання рішення суду по трудових спорах щодо стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (т. 7 а.с. 141-149).

24.04.2020 від ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому вказувалось, що апелянт зловживає своїми процесуальними правами в частині подання завідомо сфальсифікованої апеляційної скарги з приховуванням фактів, встановлених постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14.08.2019, а тому просила відмовити у задоволені апеляційної скарги (т. 8 а.с. 7-12).

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву про стягення з КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 87 830,00 грн. суд першої інстанції виходив із того, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2018 року про поновлення її на роботі до цього часу не виконано, строк затримки виконання рішення становить 481 робочий день. В якості обґрунтування даного висновку суд першої інстанції послався на обставини і факти встановлені в постанові Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 754/4508/18.

Але погодитися із такими висновками в повній мірі не можна

Як вбачається з матеріалів справи, Деснянським районним судом м. Києва від 04.04.2018 винесено рішення по цивільній справі 754/14783/17, яким позов ОСОБА_1 до КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва про визнання неправомірними дій відповідача щодо невиконання рішення суду 754/9059/16-ц від 28.08.2017, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та поновлення на роботі задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 222 від 07.11.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря - стоматолога - терапевта філії № 3 КП «КДЦ» Деснянського району м. Києва, поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря - стоматолога - терапевта філії № 3 КП «КДЦ» Деснянського району м. Києва, стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18 990,40 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. В задоволенні інших вимог було відмовлено (т. 2 а.с. 70-102).

Вищевказане рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі підлягало негайному виконанню.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 07.06.2018 рішення Деснянського районного суду було змінено в частині назви посади позивача та зменшено розмір моральної шкоди до 10 000,00 грн (т. 3 а.с. 64-77).

21 червня 2018 року старшим державним виконавцем Черухою О.М. РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56645395 щодо примусового виконання виконавчого листа № 754/14783/17, виданого Деснянським районним судом м. Києва про поновлення ОСОБА_1 на посаді лікаря стоматолога-терапевта стоматологічного відділення філії № 3 КНП «Консультативно-діагностичний центр».

09.07.2018 старшим державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Черуха О.М. було винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження, у зв`язку із його належним виконанням.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.10.2018 за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 , постанова старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Черухи О.М. від 09.07.2018 про закінчення виконавчого провадження була скасована (т. 3 а.с. 180-187).

02.05.2019 старшим державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Черуха О,М, повторно було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 754/14783/17, про поновлення ОСОБА_1 на посаді лікаря стоматолога-терапевта стоматологічного відділення філії № 3 КНП «Консультативно-діагностичний центр», у зв`язку із його належним виконанням.

Зазначена постанова була оскаржена ОСОБА_1 до суду і ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.07.2019 скасована. Судом також було зобов`язано старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Черуху О.М. вжити заходи щодо здійснення примусового виконання рішення за виконавчим провадженням № 56645395 у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим листом № 754/14783/17 від 19.06.2018 у відповідності до вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012. В задоволенні інших вимог скарги відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 11.10.2019, ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 25.07.2019, в частині визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Деснянського районного ВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Черухи О. М. при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, скасуванні постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.05.2019 та зобов`язанні вжити заходи щодо подальшого здійснення примусового виконання рішення за виконавчим провадженням №56645395 скасована, та постановлено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог скарги. В решті ухвала суду залишена без змін.

Ухвалюючи таке рішення суд апеляційної інстанції виходив із наступного.

Прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (ст. 235 КЗпП України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 ст. 5 вказаного Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 65 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» метою виконання рішення суду є відновлення порушених прав стягувача, щодо яких воно ухвалене.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 вказаного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З наведеного вбачається, що законодавець пов`язує закінчення виконавчого провадження з видачею відповідного наказу про поновлення працівника на роботі, що також відображено в п. 34 постанови Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992, відповідно до якого рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим органом наказу про це.

Інших вимог щодо порядку та способу поновлення працівника на роботі чинне законодавство не містить.

Дослідивши матеріали справи та копії виконавчого провадження № 56645395, суд апеляційної інстанції констатував, що старший державний виконавець Черуха О.М., пересвідчившись у видачі КНП «КДЦ» Деснянського району міста Києва наказу № 123 від 07.06.2018 про поновлення ОСОБА_1 на роботі з 07.11.2017 та внесенні відповідного запису до трудової книжки стягувача, прийшов до вірного висновку про виконання судового рішення в порядку, визначеному ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» та наявність підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених в ч. 2 вказаної статті Закону України «Про виконавче провадження, та визнав правомірними дії старшого державного виконавця Черухи О.М. у винесенні 02.05.2019 постанови про закінчення виконавчого провадження №56645395.

Суд апеляційної інстанції визнав безпідставними висновки районного суду про те, що виконання рішення суду вважається завершеним з моменту фактичного допущення працівника до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу (наказу або розпорядження керівника підприємства-боржника), що прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, та складанням про це відповідного акту державним виконавцем, оскільки вказані вимоги були передбачені ст. 77 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999, в редакції яка діяла до 08.03.2011 та втратила чинність.

А також таким, що не має правового значення, при вирішенні питання про правомірність дій державного виконавця при виконанні рішення суду про поновлення працівника на роботі, факт не ознайомлення ОСОБА_1 під розписку в особистій картці з записом про її поновлення, відповідно до п. 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої спільним Наказом Мінпраці України, Мінюстом України, Мінсоцзахисту населення України № 58 від 29.07.1993.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 236 КЗпП України ,у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З огляду на встановлені постановою Київського апеляційного суду від 11.10.2019 обставини, колегія суддів вважає доведеним факт виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2018 про поновлення 07.06.2018 ОСОБА_1 на роботі, згідно наказу від 07.06.2018 № 123, і визнає обґрунтованими посилання апелянта на те, що строк затримки виконання рішення суду тривав з 04 квітня по 07 червня 2018 року, що складає 44 робочі дні (17 днів у квітні 2018 року + 21 день у травні 2018 року + 6 робочих днів червня 2018 року).

Однак, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначає 481 робочі дні затримки поновлення позивача на посаді, без точної вказівки на період, за який така кількість робочих днів обрахована, що свідчить, на думку колегії суддів, про неповне з`ясування обставин справи та помилковий висновок про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у сумі 87 830,60 грн.

Розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 , необхідний для розрахунку середнього заробітку, що підлягає стягненню за час затримки виконання рішення суду був визначений у рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2018 і становить 182,60 грн. Відповідно середній заробіток, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за затримку поновлення ОСОБА_1 на посаді на виконання ухваленого по суті спору рішення, становить - 8 034,40 грн. (182,60 х 44 = 8 034,40).

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не зазначено яка саме заява була предметом розгляду, спростовується матеріалами справи, з яких вбачається, що 27.08.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою щодо винесення окремої ухвали про виплату різниці в заробітку за час затримки виконання рішення суду (т. 5 а.с. 134-143).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.08.2019 заяву ОСОБА_1 від 27.08.2019 залишено без задоволення (т. 5 а.с. 164-165).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.09.2019 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 30.08.2019 (т. 5 а.с. 208).

12.09.2019 ОСОБА_1 було подано до суду першої інстанції заяву щодо винесення окремої ухвали про виплату різниці в заробітку за час затримки виконання рішення суду, що і було предметом розгляду по даній справі (т. 6 а.с. 1-8).

Щодо недотримання заявником порядку звернення з заявою в порядку виконання рішення суду по трудових спорах про стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки, оскільки таке право позивача не передбачається статтями 430-446 ЦПК України слід зазначити наступне.

Дійсно, нормами ЦПК України не передбачено право позивача на звернення до суду з заявою в порядку виконання рішення суду по трудових спорах щодо стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки, разом з тим, суд першої інстанції врахував ст. 236 КЗпП України, та виходив з того, що з вини відповідача відбулася затримка у виконанні рішення суду про поновлення позивача на роботі, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст.18 ЦПК України).

Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржено. Проте, відповідачем рішення суду в частині негайного поновлення позивача на роботі виконано не було.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно розглянув заяву ОСОБА_1 в порядку виконання рішення суду по трудових спорах, передбаченому ст.. 236 КЗпП України, щодо стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки, однак, враховуючи те, що ним було не вірно зазначено кількість робочих днів затримки поновлення позивача на посаді, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 376 ЦПК України, приходить до висновку про зміну у мотивувальній частині ухвали кількості робочих днів з 481 на 44, та як наслідок зменшення стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 87 830,00 грн. на 8 034,40 грн. В іншій частині ухвала суду першої інстанції залишається без змін.

Враховуючи наведене апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні у відповідній частині.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому судовий збір сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги, підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва -задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року в порядку ст. 236 КЗпП України у справі за позовом ОСОБА_1 до КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва про визнання незаконним та скасування наказів про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та поновлення на роботі - змінити в частині кількості робочих днів з 481 на 44, та як наслідок зменшити стягнення різниці в заробітку за час затримки виконання рішення суду з 87 830,00 грн. на 8 034,40 грн.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Компенсувати Комунальному некомерційному підприємству «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва (ідентифікаційний код 26188308, місце знаходження м. Київ, вул. Закревського, 81/1) судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2 102 (дві тисячі сто дві),00 грн., сплаченого ним 13 березня 2020 року на розрахунковий рахунок № UA0026010, отримувач платежу УК у Солом. р-ні/Соломян. р-н/22030101, ідентифікаційний код отримувача 38050812, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код установи банку 899998, згідно платіжного доручення № 3, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст складено 11 червня 2020 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

С.В. Лівінський