Справа № 461/7014/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/3459/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Савуляка Р.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 07 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів-Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне Українсько-Кіпрське Підприємство «Лео Порто» про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі господарського товариства,-

в с т а н о в и в :

У провадженні Галицького районного суду м.Львова перебуває на розгляді справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: на стороні відповідачів-Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне Українсько-Кіпрське Підприємство «Лео Порто» про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі господарського товариства.

23 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 надав суду клопотання в порядку ст.116 ЦПК та просив забезпечити докази по справі шляхом їх витребування у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 07 жовтня 2019 року постановлено повернути позивачу ОСОБА_1 клопотання про забезпечення доказів від 23 серпня 2019 року.

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова повернути ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 384,20 грн., яка була внесена на рахунок 23 серпня 2019 року згідно з квитанцією № 42330.

Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувану ухвалу у цій справі не можна вважати законною та обґрунтованою, оскільки така постановлена за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення клопотання про забезпечення доказів.

Вважає, що висновок суду про необґрунтованість клопотання про забезпечення доказів не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки на другій сторінці вказаного клопотання позивача міститься обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Відповідно до ч.5 ст. 118 ЦПК України за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви, що порушено судом першої інстанції у даному випадку.

Щодо неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, посилається на те, що зазначені докази з плином часу можуть бути знищені, а відтак , буде утруднено встановити істину по справі. Дії відповідача ОСОБА_4 спрямовані на відчуження майна, на поділ майна між подружжям, тобто на уникнення від відповідальності по поверненню боргів.

Поза увагою суду залишається норма ч.6 ст. 177 ЦПК України відповідно до якої до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору, або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача-клопотання про його витребування.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 07.10.2019 року та ухвалити нове рішення, яким клопотання про забезпечення доказів задовольнити повністю.

Згідно з ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини другої, третьої ст.369 ЦПК апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Так як позивачем оскаржується ухвала про повернення заяви, яка передбачена п.6 частини першої ст.353 ЦПК, розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи .

Частиною другою ст.247 ЦПК передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Матеріалами справи встановлено, що у провадженні Галицького районного суду м.Львова перебуває на розгляді цивільна справа № 461/7014/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю третіх осіб про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзОВ «Лео-Порто» від 29.01.2014 року.

Із змісту позовної заяви встановлено, що позивач просить визнати недійсним вищезазначений Договір, оскільки такий укладений з порушенням порядку та процедури щодо відчуження частки в Статутному капіталі корпоративних прав, визначених законодавством України, має на меті виведення майна, на яке накладено арешт з-під такого арешту з метою ухилення від належного виконання цивільно-правового зобов`язання перед позивачем та таким, що не має на меті настання реальних правових наслідків щодо купівлі-продажу. Посилається на ч.1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК) згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.. 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Укладення Договору від 29.01.2014 року щодо продажу частки у Статутному фонді ТзОВ «Лео-Порто» позивач трактує як дії, спрямовані на ухилення від виконання цивільно-правового зобов`язання Відповідача-2 ОСОБА_3 , а саме судового рішення.

23 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 надав суду клопотання в порядку ст.116 ЦПК та просив забезпечити докази шляхом їх витребування у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме:

-оригінал договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Спільне Українсько-Кіпрське підприємство «Лео-Порто» № 29/01/14 від 29 січня 2014 року;

-у відповідача ОСОБА_2 -оригінал розписки від 29 січня 2014 року, виданої ОСОБА_3 ОСОБА_2 ;

-у ТзОВ У ТзОВ «Спільне Українсько-кіпрське підприємство «Лео - Порто»-оригіналу нової редакції Статуту, оригіналу протоколу № 29/2014 загальних зборів учасників товариства від 29 січня 2014 року, документів, які підтверджують їх проведення та повноваження осіб;

-оригіналів рішень загальних зборів товариства про затвердження річних результатів діяльності товариства за 2013-2016 роки;

-у Головному управлінні ДФС України у Львівській області, в ОСОБА_2 - копії декларацій про майновий стан та доходи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та інформацію про суми отриманих доходів та сплачених ними податків за 2012-2015 роки;

-в Управлінні державної реєстрації Львівської міської ради належним чином завірені копії реєстраційної справи ТОВ Спільне Українсько-Кіпрське підприємство «Лео - Порто».

У своєму клопотанні позивач ОСОБА_1 зазначив, що дані докази стосуються предмету доказування та необхідні для призначення експертизи, встановлення майнового стану учасників справи та інших обставин. Вказані докази він не може самостійно отримати.

Відповідно до ч.1-2 ст.116 ЦПК суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Повертаючи позивачеві ОСОБА_1 клопотання про забезпечення доказів від 23 серпня 2019 року, суд першої інстанції зазначив, що клопотання не в повній мірі відповідає вимогам ч.1 ст.117 ЦПК. Позивачем не наведено жодної підстави, яка б свідчила про можливість втрати доказів або неможливості їх подання у майбутньому, яке ці докази будуть мати значення для предмета спору.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції.

20.05.2019 та 22.08.2019 року позивач ОСОБА_1 у зазначеній справі подавав аналогічного змісту клопотання (а.с.16-17; 60-61) про витребування тих же доказів.

Ухвалою суду від 22.08.2019 року у задоволенні клопотань позивача ОСОБА_1 від 20.08.2019 року та від 22.08.2019 року про витребування доказів відмовлено. (а.с.76-77).

Подання позивачем ОСОБА_1 23.08.2019 року аналогічного змісту клопотання свідчить про зловживання ним процесуальними правами та можливості застосування судом заходів передбачених статтею 144 ЦПК.

Окрім цього, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про невідповідність заяви п.5 ч.1 ст.117 ЦПК України, оскільки в клопотанні позивач зазначив, що докази, які він просить витребувати необхідні для проведення почеркознавчої та технічної експертизи документів, встановлення(зміни) майнового стану сторін оспорюваного правочину, як на момент його підписання ,так і після цього, встановлення юридичних наслідків(здійснення реєстраційних дій після 29.01.2014 року на підставі рішень, у прийнятті,яких брав участь ОСОБА_3 , що на думку позивача підтвердить удаваність правочину) виконання чи невиконання оспорюваного правочину, як на момент підписання , так і після цього, з огляду на те, що необхідні докази не можуть бути отримані ним самостійно і ця можливість в подальшому не з`явиться, оскільки зазначені докази знаходяться у відповідачів.

За змістом ч.5 ст. 118 ЦПК за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів, суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.

Крім цього, висновок суду про зобов`язання Управління Державної казначейської служби України у Галицькому районі м.Львова повернути ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору за подання клопотання не відповідає ст.7 Закону України «Про судовий збір» , оскільки такий повертається лише за клопотанням особи, яка його сплатила.

Відповідно до ст.379 ч.1 п.4 ЦПК підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що суд допустив порушення норм процесуального права, які полягають у тому, що клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відповідає вимогам ст.117 ЦПК України, однак за змістом є аналогічним до клопотань про витребування доказів, які були вирішені ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 22 серпня 2019 року, ухвалу слід скасувати та направити клопотання про витребування доказів для продовження розгляду, з врахуванням наведених вище мотивів.

Згідно ч.5 ст.268 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 07 жовтня 2019 року скасувати.

Клопотання ОСОБА_1 від 23 серпня 2019 про витребування доказів направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 березня 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

Р.В.Савуляк