РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 року

м. Рівне

Справа № 562/2417/18

Провадження № 22-ц/4815/20/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Бондаренко Н.В., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Здовбицька сільська рада Здолбунівського району Рівненської області,

треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог Здолбунівський районний відділ земельних ресурсів, Відділ містобудування, архітектури та ЖКГ Здолбунівської РДА, Рівненська філія ПАТ "Укртелеком"

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гладкої О.В. на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 вересня 2019 року , ухваленого в складі судді Мички І.М., повний текст рішення виготовлено 04 жовтня 2019 року, у справі №562/2417/18

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Здовбицької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог Здолбунівського районного відділу земельних ресурсів, Відділу містобудування, архітектури та ЖКГ Здолбунівської РДА, Рівненської філії ПАТ "Укртелеком" про визнання правочину недійсним.

Позов обґрунтований тим, що згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки з аукціону від 12 грудня 20017 року він є власником земельної ділянки загальною площею 0,04 га в АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки будівництво об`єкта комерційного призначення. Через наявність на земельній ділянці кабельної каналізації та кабелів електрозв`язку ПАТ «Укртелеком» не надав йому дозволу на проведення земельних робіт.

У зв`язку з цим, вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки з аукціону має бути визнаний недійсним судом на підставі ст. 210 ЗК України як угода, укладена із порушенням встановленого законом порядку, зокрема у зв`язку з порушенням відповідачем ч. 2 ст. 134 ЗК України, якою встановлено, що не підлягають продажу на конкурсних засадах (земельних торгах) земельні ділянки, на яких збудовані, обслуговуються та ремонтуються об`єкти інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єкти зв`язку та дорожнього господарства. Крім того в порушення ст. 137 ЗК України відповідач в оголошенні про проведення торгів не повідомив містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки.

Просив суд позов задовольнити та стягнути на його користь заподіяні збитки.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 вересня 2019 року у позові ОСОБА_1 до Здовбицької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог Здолбунівського районного відділу земельних ресурсів, Відділу містобудування, архітектури та ЖКГ Здолбунівської РДА, Рівненської філії ПАТ "Укртелеком" про визнання правочину недійсним відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів обставин порушення його прав відповідачем під час проведення торгів.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник позивача, покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не встановлено повноважень та обов`язку відповідача зазначати обмеження у використанні земельної ділянки в договору купівлі-продажу. Разом з тим, суд залишив поза увагою і без належної оцінки положення договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення з аукціону від 12.12.2007 року, а саме пунктам 1.2, 1.3, 1.4, 10.4.

Покликається на те, що на момент укладення договору відповідачу було відомо, що через земельну ділянку проходять комунікації зв`язку. Однак, цією інформацією позивач не володів і у жодному документі, як то технічний паспорт, технічна документація на земельну ділянку, що передували укладенню договору вказано не було. Окрім того, в умовах договору не було вказано про наявність охоронної зони та не було графічно позначено в плані земельної ділянки, що є невід`ємною частиною договору. При цьому, продавець гарантував, що земельна ділянка для будівництва об`єкту комерційного призначення вільна від будь-яких споруд, обмежень у використанні земельної ділянки немає.

Скаржник зазначає, що наявність підземних кабелів зв`язку унеможливлюють використання земельної ділянки власником для цілей, яких вона була придбана будівництва об`єкту комерційного призначення (аптеки та магазину), оскільки погодженим головним архітектором Здолбунівського району проектом передбачено забудову всієї земельної ділянки площею 0,4 га, з врахуванням погоджених технічних умов розмістити будівлю аптеки та магазину загальною площею 160,94 м.кв. по іншому неможливо.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення судом першої інстанції постановлено з дотримання норм матеріального та процесуального права, її доводи правильності висновків суду не спростовують. Просить її залишити без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2007 року Здовбицькою сільською радою прийнято рішення № 259 «Про продаж земельних ділянок на земельних торгах», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, технічний паспорт земельної ділянки, стартову ціну та перелік конкурсних пропозицій, вирішено продати земельну ділянку на земельних торгах у грудні 2007 року.

03 грудня 2007 року ліцитатором ТОВ «Нива-Експерт» було проведено земельні торги (аукціон), об`єктом яких була земельна ділянка площею 400 кв.м. для будівництва об`єктів комерційного призначення, АДРЕСА_2 . Переможцем торгів став ОСОБА_1 , яким було запропоновано ціну 24500 грн., що підтверджується протоколом земельних торгів (аукціону) від 03 грудня 2007 року.

12 грудня 2007 року між відповідачем (Продавцем) та позивачем (Покупцем) укладено договір купівлі продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення з аукціону, посвідчений 12 грудня 2007 року приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Банацькою Л.І. та зареєстрований в реєстрі за № 3030.

На підставі даного договору позивачу видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ № 216095 від 15.04.2008 р.

У 2008 році за замовленням ОСОБА_1 було виготовлено робочий проект будівництва аптеки та магазину по АДРЕСА_1 .

19.02.2009 року начальником райГАПБ підготовлено та складено архітектурно-планувальне завдання на проектування будівництва аптеки та магазину в АДРЕСА_2 .

19.07.2017 року позивач звернувся до Рівненської філії ПАТ «Укртелеком» з заявою, в якій просив погодити виконання земляних робіт (котлован під фундамент магазину) на його земельній ділянці.

У надані такого дозволу йому було відмовлено через наявність на земельній ділянці кабельної каналізації та кабелів електрозв`язку.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Істотними умовами договору купівлі-продажу, за загальним правилом, є умови про предмет та ціну. Інші умови договору купівлі-продажу можуть набувати значення істотних, якщо щодо них є безпосередня вказівка в інших правових нормах.

Відповідно до ст. 210 ЗК України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Позивач як на підставу визнання угоди недійсною, покликається на порушення відповідачем порядку продажу земельної ділянки на земельних торгах, оскільки всупереч ст.ст.134, 137 ЗК України не підлягають продажу земельні ділянки, на яких збудовані, обслуговуються та ремонтуються об`єкти інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єкти зв`язку та дорожнього господарства, а також, в оголошенні про проведення торгів власник земельної ділянки не повідомив містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки призначеної для забудови, а також в угоді не зазначено щодо наявності обмежень у використанні земельної ділянки, не зазначення охоронних зон.

Відповідно до частини 3 статті 3, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Будь-які докази проте, що договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений з порушенням встановленого законом порядку передбаченого ст.134,137 ЗК України, в редакції на час виникнення правовідносин, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, позивачем не доведено, що зміст договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 грудня 2007 року суперечить ЦК України, ЗК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що захист прав та інтересів суд здійснює у випадку їх порушення, а не імовірності порушення у майбутньому.

Посилання в заяві щодо наявності обмежень у використанні земельної ділянки, а саме не зазначення відповідачем в договорі та технічній документації охоронних зон призводить до неможливості використання її для будівництва не заслуговують на увагу, оскільки будь-яких належних та достатніх доказів неможливості використання земельної ділянки для будівництва позивачем суду не надано.

Отже, позивачем не доведено яке саме суб`єктивне цивільне право (інтерес) було порушене, не визнане чи оспорене, для того, щоб застосувати такий спосіб захисту, як визнання правочину недійсним.

Таким чином, відсутність в договорі купівлі-продажу умови щодо наявності обмежень у використанні земельної ділянки, а саме не зазначення у договорі та додатках до нього охоронних зон, не є підставою для визнання такого договору недійсним з підстав передбачених ст. 210 ЗК України.

Не заслуговують на увагу, посилання апеляційної скарги на положення ст. 229, 230 ЦК України як підставу визнання угоди недійсною, оскільки позовні вимоги із зазначених підстав не заявлялись і судом першої інстанції не вирішувались.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гладкої О.В. залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 вересня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 березня 2020 року.

Головуючий :

Судді :