Справа № 296/1798/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" листопада 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Туровської К.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» у лютому 2018 року звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 117 000 грн., яка виникла внаслідок невиконання відповідачем зобов"язань за кредитним договором. В обгрунтування позову представник позивача зазначає, що 16.03.2010 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" підписано Заяву №б/н, згідно якої відповідач отримала кредит в розмірі 14 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач умов договору належним чином не виконала, в зв`язку з чим станом на 30.11.2017 утворилася заборгованість в сумі 117 000 грн., що складається з: 10203,61 грн. - заборгованість за кредитом, 106 796,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості та понесені судові витрати.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 26.03.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Одночасно з позовом представник позивача подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження та про розгляд справи без участі представника позивача (а.с. 4, 46).

Зважаючи на положення ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе задовольнити вказане клопотання та розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами.

Відповідач 25.07.2018 надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнала та просила повністю відмовити в його задоволенні. Зазначила, що дійсно в березні місяці 2010 року вона отримувала в ПАТ КБ «ПриватБанк» картку «Універсальна» та використовувала її для роботи. При цьому їй ніхто не пояснив, що картка є кредитною, оскільки жодного кредиту вона не планувала отримувати. Крім того, позивачем без законних на те підстав неодноразово змінювалася відсоткова ставка - з 30% на 34,8% та з 34,8% на 43,2%, проте жодного разу про зміну відсоткової ставки банк її не повідомляв. При отриманні картки нею підписувалася лише Заява, при цьому будь-яких додатків як-то Умови та Правила, Пам`ятки тощо вона не підписувала. Також зазначила, що строк дії картки (3 роки) скінчився ще в 2013 році, із заявою про пролонгацію картки чи перевипуск її на новий строк вона до банку не зверталася, тому не зрозуміло, яким чином нею ніби-то здійснювалися платежі за допомогою цієї картки 03.03.2015 (а.с. 58-65).

Також 25.07.2018 від відповідача надійшла заява, в якій вона просила про застосування строків позовної давності (а.с. 66-68).

Представник позивача 05.09.2018 подав на адресу суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що обставини, на які посилається відповідач у своєму відзиві, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем не пропущено. Зокрема наголосив, що при укладенні договору сторонами були обговорені усі істотні умови. Стосовно послання відповідача на непідписання Умов і Правил надання банківських послуг зазначив, що вони, а також Тарифи банку, є загальнодоступною інформацією,

яка розміщена у відділенні Банку та на офіційному сайті Банку, тому, підписуючи Анкету- заяву від 06.03.2010, відповідач автоматично висловила свою згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що « Я згоден (на) з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді….». Також зазначив, що в заяві- анкеті зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п.2.1.1.2.3), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Підтвердив, що процентна ставка двічі змінювалася, що підтверджується наказами банку, та повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачеві направлялися 15.08.2014 та 15.05.2015, при цьому заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило. Щодо перевипуску кредитної картки зазначив, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 16.03.2010 отримала картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 04.2017. отримання перевипущених карток підтверджується фотографуванням клієнта з карткою, а користування - випискою по рахунку, в якій відображено як зняття кредитних коштів, так і погашення. Наголосив, що перевипуск картки - це лише заміна самої картки, заборгованість переноситься на новий картковий рахунок, тому в розрахунку заборгованості ОСОБА_1 зазначено заборгованість, яка була перенесена на останню перевипущену картку - № НОМЕР_2 . Останнє погашення заборгованості за кредитним договором було здійснено 03.03.2015 в розмірі 652 грн. і є наслідком здійснення договірного списання коштів. Також вважає, що строк позовної давності не пропущено, оскільки строк дії перевипущеної картки - до 04.2017, а з позовом до суду позивач звернувся 22.02.2018, тобто, до спливу строку позовної давності (а.с. 71-85).

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов"язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Судом встановлено, що 16.03.2010 між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, який являє собою «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи банку», що підтверджено підписаною відповідачем ОСОБА_1 анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у "Приватбанку" (а.с. 11). Тобто, згідно вказаної заяви, відповідач зазначила про те, що згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано заяву позичальника, витяг з Умов та

Правил надання банківських послуг, розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, та Правила користування платіжною карткою, копію паспорта відповідача.

Відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 14000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Тобто, АТ «КБ ПриватБанк» свої зобов`язання за договором від 16.03.2010 виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не виконала взяті на себе кредитні зобов`язання й не погашала в повному обсязі заборгованість за кредитом та щомісячні проценти за договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30.11.2017 становить 117 000 грн., що складається з: 10203,61 грн. - заборгованість за кредитом, 106 796,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

При цьому позивач вказує, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. В зв`язку з чим заборгованість, яка підлягає стягненню, становить 117 000 грн., що складається з: 10203,61 грн. - заборгованість за кредитом, 106 796,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Подана позивачем до суду копія анкети-заяви від 16.03.2010 за особистим підписом ОСОБА_1 підтверджує, що остання висловила свою згоду на укладення договору про надання банківських послуг, ознайомилася і погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку.

Підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, яка містила умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, прийняла запропоновані банком умови та правила банківських послуг.

У поданому відзиві відповідач визнала, що кредитну картку отримувала.

Разом з тим, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частиною 3 ст.1056-1 визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У заяві позичальника від 16.03.2010 проценти за користування кредитом зазначені у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути і проценти за користування кредитними коштами за період з 16.03.2010 по 30.11.2017.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 16.03.2010, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , з 01.09.2014 відповідач змінив відсоткову ставку за користування кредитом в бік збільшення та її розмір за період з 01.09.2014 по 31.03.2015 становив 34,8% , а з 01.04.2015 - 43,2% (а.с.5-10).

Отже, встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку (в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про протилежне).

З урахуванням викладеного позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 10 203,61 грн.

З приводу застосування строків позовної давності слід вказати таке.

Верховний суд України неодноразово висловлював свою позицію щодо строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.10.2014р. у справі №6-134цс14.

Відповідно до Правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицьовій її стороні (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця.

Згідно повідомлення позивача, строк дії перевипущеної картки до останнього дня 04.2017 (а.с.157). З огляду на те, що позивач звернувся до суду з позовом 28.02.2018, строк позовної давності не сплив.

З урахуванням наведеного, безпідставними є посилання відповідача щодо застосування строків позовної давності.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати - сплачений судовий збір у сумі 1 762,00 грн.

Керуючись ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», ідентифікаційний код 14360570, заборгованість за договором №б/н від 16.03.2010 у розмірі 10 203 (десять тисяч двісті три) грн. 61 коп. та сплачений судовий збір у сумі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят два) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд протягом місяця з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Cуддя О. П. Сингаївський

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», 01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_1