ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 березня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/1145/19

Головуючий у першій інстанції - Циганко М. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/444/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Іванова Г.П., Скрипки А.А.,

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу скаргою на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування збитків та моральної шкоди, (суддя Циганко М.О.), ухвалене о 9 год. 57 хв. у м.Прилуки, повний текст рішення складено 17 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про відшкодування збитків та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, в тому числі й на транспортний засіб DAEWO LANOS TF69Y 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який за життя був зареєстрований на ОСОБА_4 23 травня 2017 року позивач отримала Свідоцтво про право власності на ? частину у праві власності на даний автомобіль як переживша дружина на частку спільної сумісної власності подружжя та Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частку вказаного автомобіля в порядку спадкування після смерті чоловіка, тобто отримала 7/12 часток у праві власності на автомобіль. Отримавши відповідні свідоцтва позивач мала намір користуватися даним автомобілем, проте їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 передав належний їй автомобіль у платне користування своєму знайомому ОСОБА_5 , при цьому вона як власник автомобіля не приймала жодних рішень щодо передачі автомобіля відповідачеві. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 30 серпня 2018 року у цивільному провадженні №2/742/939/18 (єдиний унікальний №742/2165/18), було витребувано в ОСОБА_5 автомобіль марки DAEWO LANOS TF69Y 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , з ключами, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу з передачею їх ОСОБА_1 яке залишене Постановою Чернігівського апеляційного суду від 30 листопада 2018 року без змін. В ході виконавчого провадження спірний автомобіль в березні 2019 року був повернутий позивачу. Оскільки, за час експлуатації автомобіля ОСОБА_5 з лютого 2015 року до теперішнього часу оціночна вартість автомобіля стала нижче на 1092 у.о., що становить 30 303 грн, а вартість належної їй частини автомобіля знизилася на 637 у.о., що відповідає 17681 грн., та підтверджується відповідними висновками експертиз, тому позивачем і подано до суду позов про стягнення з відповідача на її користь збитків в розмірі 17 681 грн, моральної шкоди в розмірі 10000 грн та судових витрат у справі.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування збитків та моральної шкоди відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач по справі ОСОБА_2 , син чоловіка позивача, за життя батька ОСОБА_4 , який був власником транспортного засобу DAEWO LANOS TF69Y 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , в зв`язку з його хворобою та перебуванням на лікуванні, для чого потрібні були значні кошти, та за його погодженням, передав у користування за грошові кошти даний автомобіль ОСОБА_5 , при цьому позивач по справі ОСОБА_1 була повідомлена про передачу автомобіля, тобто враховуючи норми ст.ст.1166, 1167 ЦК України, встановлено відсутність вини ОСОБА_2 щодо передачі майна та відповідно підстав для стягнення на користь позивача збитків в розмірі 17 681 грн. і 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральних збитків, тому в задоволенні позову суд відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що вона як власник 7/12 автомобіля DAEWO LANOS TF69Y 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 має право на відшкодування збитків, які виникли внаслідок неправомірного розпорядження автомобілем відповідачем та як наслідок його знецінення. Всі домовленості, які мались між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 не підтверджені жодним документом у справі. ОСОБА_1 звертає увагу на те, що їй ніхто не пропонував брати участь в укладенні договору щодо відчуження автомобіля у лютому 2015 року, згоди на це вона не давала, ніякі умови продажу та сума з нею не обговорювалась та її не було навіть повідомлено про його продаж. Позивачка також вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2019 року без змін. Зазначає у відзиві, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства та прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що автомобіль DAEWO LANOS TF69Y 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 був переданий на платній основі його власником ОСОБА_4 ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_4 хворів та потребував значних коштів на лікування. Відповідач лише за дорученням батька ОСОБА_4 передав документи та ключі від автомобіля, які йому дала позивачка, ОСОБА_5 та в подальшому передав гроші виручені від продажу автомобіля на лікування ОСОБА_4 та частина з них була передана ОСОБА_1 на проживання. Відповідач вважає. що не може нести відповідальність за дії інших осіб, які не оформили договірні відносини у належний спосіб. Доступу до гаража в якому зберігався автомобіль та ключів і документів відповідач не мав, а тому всі дії щодо передачі автомобіля ОСОБА_5 були узгоджені з позивачкою. Зазначена позиція підтверджена у постанові про закриття кримінального провадження та в судових засіданнях при розгляді інших справ за позовами позивачки. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі стверджує, що вона тривалий час не могла користуватись спірним автомобілем , який вибув з її власності поза її волею, але повернувши його вже через місяць вона продала відповідачу за ту ціну, яку визначила сама. Крім того, ОСОБА_2 заявив клопотання про забезпечення та повернення судових витрат, оскільки позов поданий позивачем має ознаки завідомо безпідставного зловживання правом на позов.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. У відзиві зазначає, що її батько ОСОБА_4 тяжко хворів і його лікування потребувало значних коштів, тому він разом з дружиною позивачкою по справі прийняв рішення про продаж автомобіля DAEWO LANOS TF69Y 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . На прохання батька та з відома ОСОБА_1 відповідач продав автомобіль ОСОБА_5 , а виручені кошти в її присутності були передані батьку та ОСОБА_1 . Позивачка в подальшому продала зазначений вище автомобіль за ціною, яку вказала сама.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 11 жовтня 1996 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу від 11 жовтня 1996 року серії НОМЕР_2 (а.с.8).

За час шлюбу подружжям було набуто у власність автомобіль DAEWO LANOS TF69Y 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно копії Облікової картки приватного ТЗ та Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу було зареєстровано за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с.9).

Позивач по справі ОСОБА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_4 , набула у власність відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 травня 2017 року 1/12 вище зазначеного автомобіля та їй відповідно до Свідоцтва про право власності від 23 травня 2017 року належить ? частка у праві спільної сумісної власності на автомобіль, набутий подружжям за час шлюбу як пережившій дружині.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 30 серпня 2018 року у цивільному провадженні №2/742/939/18 (єдиний унікальний №742/2165/18), задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння. Витребувано в ОСОБА_5 автомобіль марки DAEWO LANOS TF69Y 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , з ключами, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з передачею їх ОСОБА_1

30 листопада 2018 року постановою Чернігівського апеляційного суду залишено без змін рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 серпня 2018 року.

У березні 2019 року спірний транспортний засіб DAEWO LANOS TF69Y 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , витребувано у ОСОБА_5 .

Відповідно до висновку №015/19 від 14 лютого 2019 року ринкова вартість автомобіля DAEWO LANOS TF69Y 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 25.04.2015 року становила 91659,70 грн, що при курсі 1 дол. США - 22,53 грн відповідало 4068 у.о. Станом на 31 січня 2019 року ринкова вартість зазначеного автомобіля , оцінена в 82626,60 грн, що при курсі 1 дол. США - 27.756 грн становить 2976 у.о. ( а.с.18-19)

В подальшому, в ході розгляду Прилуцьким міськрайонним судом цивільного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є у спільній частковій власності, між сторонами було досягнуто домовленості щодо сплати ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 39 367 грн. в рахунок вартості 7/12 частин транспортного засобу DAEWO LANOS TF69Y 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 відповідно відмовляється від своєї частки на спірний автомобіль, про що надано відповідну розписку. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 10 травня 2019 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 .

У відповідності до копії Договору 6153/19/2862 купівлі -продажу транспортного засобу від 08 травня 2019 року та Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 продали ОСОБА_2 транспортний засіб DAEWO LANOS TF69Y 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

За заявою ОСОБА_1 від 04.09.2017 року в якій вона просила притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 та інших осіб причетних до вчинення злочину передбаченого ст. 289 КК України, Прилуцьким відділом поліції ГУНП в Чернігівській області було проведено перевірку за результатами якої відповідно до висновку від 19.09.2017 року фактів вчинення протиправних діянь по відношенню до ОСОБА_1 , які б містили ознаки кримінальних чи адміністративних правопорушень не встановлено.

Як вбачається з копії Постанови слідчого відділення Прилуцького відділу поліції про закриття кримінального провадження від 23 травня 2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000 від 11.01.2018 року по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.356 КК України, закрите за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.356 КК України. Зазначене провадження було внесене до ЄДР на підставі ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09.01.2018 року.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_6 підтвердив, що продаж автомобіля DAEWO LANOS TF69Y 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 був проведений зі згоди його власників ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відповідачем по справі.

Матеріали справи містять договір № КС-0002134 про постачання послуг з охорони здоров`я від 12 лютого 2015 року та договір № КС-0002134 про постачання послуг з охорони здоров`я від 5 березня 2015 року, які укладені між ТОВ «Компанія Адоніс», що діяла через структурний підрозділ Філію « Медичний центр» Кібер Клініка Спіженка» та ОСОБА_4 . Відповідно до актів виконаних робіт які є невід`ємною частиною зазначених договорів ОСОБА_4 було внесено кошти : 12.02.2015 року в сумі 675 грн, 12.02.2015 року в сумі 6090 грн; 16.03.2915 року в сумі 6120 грн; 02.04.2015 року в сумі 12000 грн; 05.03.2015 року в сумі 3460 грн; 30.03.2015 року в сумі 5880 грн, що загалом становить 34225 грн.( а.с.76,7778,79,85,86,88,123-127 )

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною третьою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У частині першій, третій статті 22 ЦК України вказано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однією із форм цивільно-правової відповідальності та основною підставою для відшкодування особі збитків (майнової шкоди) є пошкодження чи знищення її майна або порушення особистих немайнових прав, тобто порушення суб`єктивних цивільних прав цієї особи.

Для захисту цивільних прав та інтересів необхідно з`ясувати, зокрема, чи має особа відповідне право або інтерес та чи були вони порушені і ким саме.

Суд першої інстанції вважав не обґрунтованими вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 17 681 грн в якості відшкодування збитків, з огляду на відсутність усіх складових для покладення на відповідача цивільної відповідальності, а саме: шкоди, протиправної поведінки, причинного зв`язку між ними та винного умислу, за наявності посилань ОСОБА_2 на обставини, що могли вплинути на ступінь його вини. Наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди безпосередньо пов`язано з наявністю винних дій з боку відповідача, які не були доведені в судовому засіданні суду першої інстанції.

Таким чином, аналізуючи обставини справи, надані учасниками докази в тому числі докази понесення витрат на лікування ОСОБА_4 у лютому - квітні 2015 року в сумі 34225 грн. що є значними коштами, продаж автомобіля DAEWO LANOS TF69Y 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 позивачем відповідачу за узгодженою ціною, відсутність рішень які б встановлювали винність дій відповідача та враховуючи характер спірних правовідносин, норми права які їх регулюють, колегія суддів апеляційного суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та вважає, що позивачка не довела належними та допустимими доказами порушення її прав в наслідок винних дій відповідача .

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 367 ЦПК України не входить до компетенції суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Клопотання ОСОБА_2 про забезпечення та повернення судових витрат, у зв`язку з тим що позов поданий позивачем має ознаки завідомо безпідставного зловживання правом на позов не підлягає задоволенню, оскільки право на захист порушених прав гарантоване на законодавчому рівні і кожна особа має право на звернення.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2019 року залишити без змін.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про забезпечення та повернення судових витрат .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: