Справа № 617/949/19
Провадження № 2-о/617/10/20
Р І Ш Е Н Н Я
17 березня 2020 року Вовчанський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Глоби М.М.,
за участю секретаря судового засідання Борщ Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вовчанську Харківської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, в особі Посольства Російської Федерації в Україні,
ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний на військову службу до лав Збройних Сил України (звання солдат, посада командир міномету 1 мінометного взводу мінометної батареї 3 механізованого батальйону). Під час виконання обов`язку військової служби 27.06.2018 року в районі с. Богданівка Волноваського району Донецької області ОСОБА_2 загинув. Зазначив, що військова служба ОСОБА_2 була пов`язана з необхідністю відсіччю збройної агресії відносно України. Зазначив, що збройна агресія Російської Федерації проти України почалась 20.02.2014 року з незаконного захоплення та воєнної окупації невід`ємної частини України Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та продовжилася у квітні 2014 року, коли озброєні бандитські формування, контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами РФ, проголосили створення так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки». Вважає, що факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України - є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню. Також зазначив, що саме внаслідок збройної агресії Російської Федерації під час виконання військового завдання його син отримав поранення несумісне з життям. Просить встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_2 , при виконанні обов`язку військової служби 27.06.2018 року в районі с. Богданівка Волноваського району Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Заявник вважає, що встановлення даного факту можливе лише у судовому порядку, оскільки іншого порядку не передбачено законом. Його звернення в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення факту загибелі ОСОБА_2 обумовлено тим, що він має на меті визначення статусу ОСОБА_2 , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виконання прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права.
Заявник та його представник в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином. Представник заявника надав клопотання про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за їх відсутності.
Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином. Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України надав суду письмові пояснення про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Як встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21-23).
ОСОБА_1 згідно Указу Президента України від 14.01.2015 року за № 15 був призваний у Збройні Сили України за мобілізацією та перебував на військовій службі за призовом під час мобілізації з 15.08.2015 року. Приймав участь в АТО на території Донецької та Луганської областей. З 30.01.2017 року на підставі контракту прийнятий на військову службу. 01.09.2017 року зарахований до в/ч НОМЕР_1 , посада командир міномету (а.с. 24-27).
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 1893, солдат ОСОБА_2 27.06.2018 року під час прицільного обстрілу, в результаті розриву міни 120 мм. отримав грубі порушення анатомічної цілісності життєво важливих органів, розтрощення декількох ділянок тіла. Загибель військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 сталася під час виконання ним обов`язків військової служби (а.с. 78).
Факт смерті ОСОБА_2 також підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 94).
Як зазначено у витягу протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців за № 432 від 25.10.2018 року травма (вибухова травма. Розтрощення ділянок тіла) ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків, солдата ОСОБА_2 , яка призвела до смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ; лікарським свідоцтвом про смерть № 1381, виданим 29.06.2018 року та актом службового розслідування за фактом смерті військовослужбовця, затвердженим 03.07.2018 року командиром військової частини НОМЕР_1 - пов`язана із захистом Батьківщини (а.с. 95).
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2018 року, солдата ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю (а.с. 96).
Указом Президента України від 23.08.2018 року за № 239/2018, ОСОБА_2 посмертно нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня (а.с. 97).
Про військову агресію Російської Федерації проти України свідчать постанова Верховної Ради України «Про заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21.04.2015 року № 337-VІІІ, Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VІІ, Закон України «Про санкції» від 14.08.2014 року № 1644-VІІ, постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року № 254-VІІ, постанова Верховної Ради України «Про заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ЛНР» та «ДНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 року № 145-VІІІ, постанова Верховної Ради України від 27.01.2015 року № 129-VІІІ, якою затверджено звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, ОСОБА_3 , національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.
Судом встановлено, що солдат ОСОБА_2 відповідно до наказу був відряджений до складу підрозділів, які залучаються та беруть участь у захисті незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей (зони проведення АТО), де виконував службові (бойові) завдання.
ОСОБА_1 звернувся до суду у порядку окремого провадження задля встановлення факту, що має юридичне значення. Метою встановлення такого факту є визначення статусу загиблого ОСОБА_2 як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях (далі Конвенція), яка набрала чинності 21.10.1950 року, ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР від 03.07.1954 року, тобто надати статус жертви міжнародного збройного конфлікту.
Згідно зі ст. 2 Конвенції передбачено, що крім положень, які виконуються в мирний час, ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. В усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конвенції може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення.
Відповідно до ст. 4 Конвенції передбачено, що нейтральні держави за аналогією застосовують положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих.
Відповідно до ст. 13 Конвенції передбачено, що вона застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії та особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил.
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.
Виходячи з викладеного, суд вважає, що мета, для досягнення якої заявнику необхідно встановити юридичний факт, є належним чином обґрунтованою, а ОСОБА_1 має законні сподівання на її досягнення.
Окрім цього, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 просить встановити саме факт загибелі його сина внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, а не безпосередньо факт такої агресії. Отже факт загибелі ОСОБА_2 є індивідуальним, стосується лише особи загиблого та членів його родини.
Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в районі села Богданівка Волноваського району Донецької області, виконуючи обов`язки військової служби, в результаті збройної агресії Російської Федерації, заява підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 315 - 319 ЦПК України, суд -
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, в особі Посольства Російської Федерації в Україні - задовольнити.
Встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 27.06.2018 року в районі села Богданівка Волноваського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи Харківському апеляційному суду до або через Вовчанський районний суд Харківської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Представник заявника ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа Міністерство соціальної політики України, адреса: 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10, .

Заінтересована особа Посольство Російської Федерації в Україні, адреса: 03049, м. Київ, Повiтрофлотський проспект, 27.

Суддя -