Справа № 278/499/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Безпалько В. В., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просить здійснити поділ набутого у шлюбі спільного сумісного майна сторін, а саме: квартиру площею 42,1 кв. м, АДРЕСА_1 (а.с. 2-4, 17-18), шляхом визнання майна спільною сумісною власністю сторін та визнання за кожною зі сторін права власності на 1/2 частину квартири.

Відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що спірна квартира придбана за її особисті кошти, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову. Також вказала, що позивач надав розписку стосовно того, що не претендує на квартиру, оскільки вона придбана без його фінансової участі (а.с. 42-43).

Під час судового розгляду вказала, що однією сім`єю з позивачем не проживають приблизно з 2016 року, відтак спільного бюджету з останнім не ведуть.

Відповідач подав відповідь на відзив, в якій вказав, що розписка, на яку покликається, відповідачка, є неналежним доказом, оскільки не містить відомостей про те, коли вона складена, стосовно якої квартири, а також інформації, яка ідентифікує особу, яка її надала (а.с. 95-96).

У судове засідання з`явилися сторони та їхні представники.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

04 квітня 1987 року було зареєстровано шлюб сторін (а.с. 8).

22 січня 2018 року було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на квартиру площею 42,1 кв. м, АДРЕСА_1 на підставі: довідки про повну оплату ціни майнових прав, серія та номер: ЄРІ 1.1.3.41, виданої 18.10.2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю "АРХАУС ГРУП"; договору відступлення прав покупця за договором купівлі-продажу, майнових прав на квартиру, сторонами якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТХАУС ГРУП", ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , серія та номер: ЄРІ 1.1.3.11, виданого 30.04.2017 року; договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, сторонами якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТХАУС ГРУП та ОСОБА_3 , серія та номер: ЄРІ 1.1.3.11, виданого 08.08.2016 року; акту прийому-передачі, сторонами якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТХАУС ГРУП" та ОСОБА_2 серія та номер: б/н, виданого 03.11.2017 року (а.с. 50-63, 105).

16 лютого 2019 року шлюб сторін було розірвано (а.с. 9).

Частиною 10 ст. 7 СК України передбачено, що кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Як зазначає відповідачка, спірну квартиру вона придбала за особисті кошти, отримані від продажу належної їй на праві особистої приватної власності квартири.

Як убачається з договору купівлі продажу від 06 серпня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9715, позивачка дійсно продала належну їй квартиру площею 29,5 кв. м АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_4 за 114813 грн (а.с. 46, 47).

Майнові права на спірну квартиру відповідачка купила за 213200 грн (а.с. 50-57).

З огляду на наведене, суд вважає доведеним вкладення у придбання спільної квартири відповідачкою коштів у сумі 114813 грн, які належали їй особисто, у зв`язку з чим дійшов висновку про те, що 54/100 ід. частки квартири належить відповідачці на праві особистої власності.

Отже, поділу між сторонами підлягає 46/100 ід. частки спірної квартири.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом не береться до уваги у якості належного доказу копія розписки ОСОБА_1 без дати щодо відсутності фінансової участі у придбанні квартири у 2017 році (а.с. 66), оскільки не зазначено, про яку саме квартиру йде мова (не ідентифіковано об`єкт нерухомості).

Крім того, судом також не береться до уваги у якості належного доказу копія розписки ОСОБА_2 , яка була видана 06.08.2016 року на ім`я ОСОБА_4 щодо отримання від останньої грошових коштів в сумі 22000 доларів США як оплату за придбання у відповідачки квартири (а.с. 49), оскільки у відповідності до вимог ст. 657 ЦК України договір про купівлю-продаж об`єкта нерухомості, в тому числі і квартири, має бути укладено у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, суд вважає за потрібне здійснити поділ належних сторонам на праві сумісної власності 46/100 ід. частки спірної квартири, визнавши за сторонами право власності на 23/100 ід. частки цього майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на наведене, суд вважає за потрібне визнати спірну квартиру об`єктом спільної сумісної власності сторін, визнати за позивачем право власності та 23/100 ід. частки майна та визнати за відповідачкою право власності на 73/100 ід. частки квартири.

Також суд на підставі ст. 141 ЦПК України вважає за потрібне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 141 ЦПК України, ст.ст. 57, 70 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позовну заяву.

Визнати квартиру загальною площею 42,1 кв. м, житловою площею 16,5 кв. м, яка знаходится за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_1 в особисту приватну власність АДРЕСА_3 .

В порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_2 в особисту приватну власність 77/100 ід. ч. квартири, загальною площею 42,1 кв. м, житловою площею 16,5 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 23/100 ід. ч. квартири, загальною площею 42,1 кв. м, житловою площею 16,5 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 82/100 ід. ч. квартири, загальною площею 42,1 кв. м, житловою площею 16,5 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 934,33 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повній текст рішення складений та підписаний 07 грудня 2020 року.

Суддя О. М. Дубовік