Постанова

Іменем України

17 березня 2020 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/4882/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря: Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва про забезпечення позову

від 15 листопада 2019 року

в складі судді Шум Л.М.

у цивільній справі №759/19725/19 Святошинського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович,

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом.

В обгрунтування позову посилався на те, що 12 липня 2008 року між ним та ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», правонаступником якого є ПАТ «Платінум Банк», укладено договір про іпотечний кредит. В цей же день укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 . В червні 2018 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги за вищевказаними кредитним та іпотечним договорами. У зв'язку з неможливістю ОСОБА_2 сплати заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1 , як новий кредитор (іпотекодержатель), звернулася до приватного нотаріуса із заявою щодо вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру. В подальшому ОСОБА_1 в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру.

Позивач, посилаючись на те, що на підставі документів, наданих відповідачкою нотаріусу про вчинення виконавчого напису, неможливо встановити безспірність заборгованості, а також на те, що іпотекодержателем не було дотримано вимог закону щодо задоволення майнових прав шляхом набуття права власності на квартиру, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2134 від 16.11.2018, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (далі - ПН КМНО) Рогачем В.В., щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 та повернути дану квартиру шляхом поновлення відомостей в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_2

07 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією прав щодо квартири АДРЕСА_1 , зареєстровану на праві власності за ОСОБА_1 .

Заяву обгрунтовував тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову та ефективний захист порушених прав позивача, оскількиміж ним та відповідачкою існує спір щодо права власності та правомірності реєстрації такого права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 , яка в свою чергу, як власник може в будь-який час відчужити спірну квартиру.

Вказував, що забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого напису є безпідставним та недоцільним, оскільки виконавчий напис фактично виконано та право власності на квартиру зареєстровано за відповідачкою.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією прав щодо квартири АДРЕСА_1 , зареєстровану на праві власності за ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, відповідачка подала до суду апеляційну скаргу, посилаючись на те, що судом порушено норми процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим ухвала підлягає скасуванню.

Як на підставу скасування ухвали суду вказувала на те, що ні в заяві про забезпечення позову, ні в ухвалі суду не зазначено в чому полягає неможливість або утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Вказувала, що ухвала суду не містить інформації щодо обгрунтованості, необхідності та співмірності обрання такого способу забезпечення позову як арешт квартири, що свідчить про порушення судом ст. 149, 150 ЦПК України. Судом не враховано, що співмірним заходом забезпечення позову у даній справі є зупинення стягнення на підставі виконавчого напису.

Зазначала, що в мотивувальній частині ухвали міститься посилання на ст. 137 ЦПК України, якою врегульовано питання щодо забезпечення доказів. Натомість відсутні посилання на норми процесуального права, якими врегульовано порядок розгляду заяви про забезпечення позову.

Також, як на підставу скасування ухвали посилалася на те, що позивач не має на меті отримання рішення суду, а неодноразово звертається до суду із заявами про забезпечення позову для ускладнення відповідачу стягнення заборгованості за кредитним договором.

За вказаних обставин просила скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2019 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач подав відзив на апеляційну скаргу.

Посилаючись на те, що суд першої інстанції правильно вирішив питання щодо забезпечення позову, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Третя особа - ПН КМНО Рогач В.В. своїм правом на подання відзиву не скористався.

Представник відповідача - ОСОБА_3. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в ній та просив задовольнити.

Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду - залишити без змін.

Третя особа - ПН КМНО Рогач В.В., належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволення вимог позивача (заявника).

Також, за приписами ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем оскаржується виконавчий напис щодо квартири АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 . Правомірність набуття відповідачкою у власність спірної квартири позивач не визнає.

Обгрунтовуючи позовну заяву ОСОБА_2 вказував на те, що підставами звернення до суду з позовом, окрім іншого, є також те, що відповідачка, як його новий кредитор та іпотекодержатель за кредитним та іпотечним договорами, не дотрималася всіх законодавчо визначених умов для задоволення своїх майнових вимог шляхом набуття у власність спірної квартири.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що спір стосується квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_1 . Тому, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову, і ОСОБА_1 , як власник, має реальну можливість відчужити спірну квартири.

У зв`язку з метою забезпечення виконання судового рішення в майбутньому, у разі задоволення позову, судом першої інстанції і вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією прав щодо квартири АДРЕСА_1 .

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги, що співмірним заходом забезпечення позову є зупинення стягнення за виконавчим написом не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів, оскільки як вбачається з матеріалів справи виконавче провадження за виконавчим написом закінчено та квартиру реалізовано. Водночас, незадоволення заяви про забезпечення позову може призвести до того, що новий власник, який не позбавлений права розпорядження квартирою, має змогу реалізувати предмет спору і як наслідок з'явиться інший новий власник, що може істотно ускладнити виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Таким чином, вжиття судом такого виду забезпечення позову, як заборона відповідним реєстраційним органам здійснювати реєстраційні дії, пов`язані з реєстрацією спірної квартири, є співмірним заходом забезпечення позову, оскільки рішення суду у цій справі може вплинути на вирішення питання щодо квартири, яка була предметом іпотеки.

Доводи апеляційної скарги, що забезпечення позову ускладнює відповідачу стягнення заборгованості з ОСОБА_2 не моужть бути підставою для скасування ухвали, оскільки як вбачається з матеріалів справи виконавче провадження закінчено та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 , як іпотекодержатель, в позасудовому порядку зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру.

Крім того, такі доводи ОСОБА_1 свідчать про те, що остання має намір реалізувати квартиру.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 02.09.2019 у справі №731/34/17 не заслуговують на увагу судової колегії, оскільки касаційним судом переглядалося судове рішення по суті позовних вимог, тоді як у даній справі апеляційним судом переглядається ухвала суду, якою вирішено процесуальне питання щодо забезпечення позову.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом порушено норми процесуального права та в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали зазначено норми процесуального права, які регулюють порядок забезпечення доказів. Однак, таке порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення питання щодо забезпечення позову.

Сукупність вищезазначених обставин та наведених положень закону приводить до висновку, що питання щодо забезпечення позову вирішено судом першої інстанції з додержанням процесуального закону.

Одночасно, слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 17 березня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай