Справа № 351/2108/16-ц
Номер провадження №2/351/6/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Калиновського М.М.,

секретаря Лакусти М.З.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Заболотівської селищної ради об`єднаної територіальної громади, треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання незаконним і скасування рішення Заболотівської селищної ради від 21.08.1990р., визнання недійсним в Ѕ частині свідоцтва про право власності, визнання права власності та встановлення факту спільного проживання однією сім"єю та права спільної сумісної власності на житловий будинок,-

В С Т А Н О В И В:

23.12.2016р. до Снятинського районного суду звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Заболотівської селищної ради об`єднаної територіальної громади, треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 із вище вказаним позовом.

В подальшому ОСОБА_1 подала до суду уточнюючі позовні вимоги про визнання факту спільного проживання однією сім"єю позивачки, її покійного чоловіка та дітей разом із відповідачкою по справі ОСОБА_3 та визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 і визнання рішення Заболотівської селищної ради від 21.08.1990р. незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Заявлені позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням виконкому Заболотівської селищної ради народних депутатів від 21.08.1990р. оформлено право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 та в подальшому 04.03.2008р. зареєстровано право власності за останньою.

Вважає дане рішення незаконним, оскільки будівництво даного житлового будинку ОСОБА_3 розпочала у 1986р., а у 1987р., вийшовши заміж за сина відповідачки ОСОБА_7 , позивачка разом із ним продовжувала будувати будинок. На час будівництва будинку по АДРЕСА_1 сторони однією сім"єю проживали по АДРЕСА_2 та спільними коштами і працею вносили свою частку у будівництво житла. Між ними була домовленість про будівництво спірного будинку спільними коштами та працею, будинок побудований з двома окремими входами для подальшого проживання у ньому двох сімей. Після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ставлення відповідачки до своїх внуків та позивачки різко змінилось і на даний час ОСОБА_3 наголошує, що будинок АДРЕСА_2 є особистою її власністю.

Крім того, позивачка зазначила, що пропустила строк позовної давності на звернення до суду з поважної причини, оскільки лише 07.11.2016р. дізналась про прийняте рішення про оформлення права власності на цілий будинок за АДРЕСА_1 ОСОБА_3 .

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задоволити. Позивачка зазначила, що спірний будинок побудований на місці старого знесеного будинку. Кошти на будівництво надавала разом із покійним чоловіком, сином відповідачки, платили за роботу майстрам, купували будівельні матеріали. Між ними та відповідачкою була домовленість, що будуть проживати разом у новому будинку.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили. ОСОБА_3 пояснила, що новий будинок був збудований до 1986 року за її власні кошти, столярні роботи були проведені у 1986р. до весілля позивачки та її сина. Твердження позивачки про те, що вона зі своїм чоловіком закуповували будівельні матеріали за свої власні кошти з 1987 по 1990р. не підтверджені жодними належними доказами та позивачкою не надано суду переконливих доказів, що в період здійснення будівництва спірного будинку, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім"єю і між ними існувала домовленість про створення спільної власності, яка б відповідала вимогам закону. З її дозволу, позивачка разом із чоловіком та дітьми жили в одній із кімнат на першому поверсі, однак коли ОСОБА_7 захворів, то він перейшов проживати до її кімнати, але після смерті останнього у 2016р., позивачка не дає дозволу зайти до кімнати по речі та меблі. Просить у позові ОСОБА_1 відмовити, про що подала відзив на позовну заяву.

ОСОБА_1 29.10.2018р. подала відповідь на відзив та заперечення, в якому вказала, що спірний житловий будинок не був повністю збудований у 1987р., як стверджує відповідачка, були лише стіни та дах, а всі інші будівельні, столярні роботи проводились за її участі, оскільки на той час вони проживали разом та вели спільне господарство і мали спільний бюджет. До 2016 року сторони перебували у хороших стосунках, ніяких суперечок між ними не виникало, лише після смерті чоловіка, відповідачка почала створювати невиносимі умови проживання.

Представник Заболотівської селищної ради ОТГ подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові матеріали, встановивши фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.4 ЦПК України).

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими. Речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звернутися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Зі змісту ст. 175 ЦПК України вбачається, що у позовній заяві зазначається виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 04.10.1991 року «про судову практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» (із змінами і доповненнями) право власності на житловий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній і прийнятий в експлуатацію, виникає із часу його реєстрації у виконкомі.

Відповідно до ст.. 368 ЦК України, спільною сумісною власністю вважається спільна власність двох чи більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти саме членів сім"ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Частиною 4 ст. 368 ЦК України встановлено, що майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім"ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Положеннями ст.3 СК України та ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції» визначено поняття члена сім"ї, яку складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частиною четвертою статті 3 СК України передбачено, що сім"я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Із показів, допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 вбачається, що їй відомо про те, що спірний житловий будинок у 1985-1990 роках будував померлий ОСОБА_7 , син відповідачки, який на той час працював у Сибірі . Зі слів ОСОБА_7 їй відомо, що ОСОБА_3 допомагала останньому у будівництві, купляла будівельні матеріали.

Із показів, допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , яка являється сусідкою сторін, вбачається, що їй відомо про те, що протягом 1986-1990 роки будівництвом житлового будинку займалася відповідачка та її син ОСОБА_7 . Після його одруження, відповідачка з сином та невісткою проживали однією сім"єю, вели спільне господарство.

Із показів, допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 слідує, що остання проживає по сусідству у сторін. Спірний будинок будували протягом 1986-1990 років позивачка, відповідачка та її покійний син. Відповідачка проживала з сином та невісткою і даний будинок будувався для сина.

Із показів, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , який являється рідним братом ОСОБА_3 , вбачається, що йому відомо про те, що спірний будинок будували у 1985-1990 роках для всієї сім"ї, а саме для сестри та її сина. Йому відомо також, що ремонтні роботи оплачував покійний ОСОБА_13 і документи на житловий будинок мали бути оформлені на нього.

Із показів, допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , вбачається що під час будівництва даного житлового будинку вона приймала участь у малюванні всіх кімнат на першому поверсі і за виконану нею роботу, оплату проводила ОСОБА_1 .

Із показів, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 вбачається, що він разом із покійним ОСОБА_7 , після знесення старого будинку, били новий бетон для нового будинку 1986 році. Також допомагав ОСОБА_13 ставити огорожу на подвір"ї і за це оплачував син відповідачки.

Із показів, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 вбачається, що він являється однокласником покійного ОСОБА_7 та сторони є його хорошими знайомими. Вказав, що неодноразово допомагав на будівництві даного житлового будинку та зі слів ОСОБА_13 йому відомо, що сторони проживали однією сім"єю.

Із показів, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , який являється родичем сторін вбачається, що йому відомо, що спірний житловий будинок будували ОСОБА_3 та її покійний син. Будівельні роботи замовляв покійний ОСОБА_13 . Проживали однією сім"єю.

Судом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки вбачається, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 являється ОСОБА_3

- Згідно Державного акту про право приватної власності на землю виданого на ОСОБА_3 , слідує, що останній на підставі рішення Заболотівської селищної ради від 29.06.1999р. №85надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,5725 га.

- Згідно архівного витягу з протоколу №9 засідання виконавчого комітету Заболотівської селищної ради н.д. Снятинського району від 21.08.1990 р., рішення №54 Про оформлення права власності на будинки, які знаходяться в АДРЕСА_2 , вирішено оформити право власності на цілий будинок зв АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3

-З довідки від 12.10.2016 р. №2044 виданої виконавчим комітетом Заболотівської селищної ради Снятинського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 ,1965 р.н., жительці АДРЕСА_2 , слідує, що станом на 15.04.1991 р. були зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 в АДРЕСА_2

-З свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 , вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_18 12.09.1987 р. уклали шлюб. Після укладення шлюбу « ОСОБА_19 » присвоєно прізвище « ОСОБА_20 ».

-Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, зареєстровано право власності на будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

-З свідоцтва про право власності на жилий будинок від 30.08.1990 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 дійсно належить на праві особистої власності ОСОБА_3

-Згідно довідки від 15.03.1977 р. № 351, виданої виконавчим комітетом Заболотівської селищної ради депутатів трудящих Снятинського району Івано-Франківської області, будинок по АДРЕСА_2 відноситься до робітничого двору.

-З довідки від 25.10.2005 р. , виданої Заболотівською сільгосптехнікою, слідує, що ОСОБА_3 працював на вищезазначеному підприємстві з 14.08.1969 р. (наказ №139 кп.2 від 14.08.1969 р.) до 24.07.1975 р. (наказ №110-к від 24.07.1975р.).

-Згідно повідомлення про видачу позики від 13.08.1985 р. ОСОБА_3 отримала від Заболотівської фабрики виготовлення та ремонту меблів для будівництва житлового будинку кошти.

-З типового договору № 246 про будівництво індивідуального жилого будинку з надвірними будівлями, вбачається, що було укладено договір ОСОБА_3 та ОСОБА_21 РБД Побут .

-Квитанції та накладні долучені до матеріалів справи підтверджують факт придбання позивачкою будматеріалів для будівництва спірного будинку (а.с. 34-80 т.1).

-Згідно виписки архівного відділу від 27.12.1999 р. №1-16/093А, архівного витягу із протоколу №6 від 20.05.1983 р. Снятинського виконкому районної Ради н.д. ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво індивідуального жилого будинку.

-Згідно виписки архівного відділу від 22.03.1999 р. №1-16/Л-22, архівної довідки із протоколу виконкому Заболотівської селищної ради №18 від 14.09.1977 р. , визнано двір, який знаходиться по АДРЕСА_1 робітничим після смерті матері в зв`язку з тим, що її син ОСОБА_3 був робітником «Сільгосптехніка».

-Згідно договору купівлі- продажу від 29.11.1982 р. ОСОБА_23 продала ОСОБА_3 1/4 частину жилого будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 .

-Згідно договору дарування від 11.04.1983 р. ОСОБА_24 та ОСОБА_7 , кожен зокрема, подарували ОСОБА_3 , по 1/4 частині жилого будинку з господарськими приміщеннями, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

-З довідок архівного відділу від 31.03.2008 р. №01-16/240 слідує, що ОСОБА_3 працювала на ТзОВ «Заболотівськамебева фабрика» (а.с. 140-142).

-Згідно квитанції від 23.12.1986р. заказчиком столярських робіт вказана ОСОБА_3

- Із заяв ОСОБА_3 вбачається, що остання зверталась до начальника облпобутуправління для надання їй для будівництва та ремонту житлового будинку : цегли, пиломатеріалу, лісоматеріалу та згідно квитанцій прибутково-касового ордеру здійснювала оплату.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за Законом.

Статтею 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ст. 1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1296 ЦК України передбачено, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування, за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як вбачається із роз`яснень, викладених в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Факт постійного проживання однією сім"єю доводиться: свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 , з якого вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_18 12.09.1987 р. уклали шлюб. Після укладення шлюбу « ОСОБА_19 » присвоєно прізвище « ОСОБА_20 ». Довідкою від 12.10.2016 р. №2044 виданої виконавчим комітетом Заболотівської селищної ради Снятинського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 ,1965 р.н., жительці АДРЕСА_2 , слідує, що станом на 15.04.1991 р. були зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 та показами свідків.

Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив, що участь позивачки у внесенні коштів та коштів її покійного чоловіка у будівництво спірного будинку знайшло своє підтвердження.

Таким чином, суд вважає, що відповідачка та її покійний син ОСОБА_7 мали право у рівних частках на спірний будинок, а саме по Ѕ частині.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на вказану Ѕ частину на яку спадкоємцями першої черги за законом були: мати померлого, відповідачка по справі ОСОБА_3 , дружина померлого, позивачка по справі ОСОБА_1 та їхні діти ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .

Оскільки діти, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 своє право на узаконення належної їм частки у спадковому майні не реалізували, тому вищезазначена частка спадкового майна підлягає поділу між позивачкою та відповідачкою.

Разом з тим, строк на звернення до суду підлягає поновленню, оскільки позивачка дізналась лише 07.11.2016р. з Архівного витягу з протоколу №9 засідання виконавчого комітету Заболотівської селищної Ради народних депутатів Снятинського району від 21.08.1990р. про те, що було прийнято рішення про оформлення права власності на цілий будинок за АДРЕСА_2 я ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, ст. 3 СК України, ст. 368 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду.

Встановити факт проживання однією сім"єю ОСОБА_1 , ОСОБА_7 з

ОСОБА_3 рішення виконавчого комітету Заболотівської селищної Ради народних депутатів Снятинського району від 21.08.1990р. в частині оформлення права власності на цілий будинок за АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 - незаконним та скасувати;

Визнати недійсним в ј свідоцтво про право власності за ОСОБА_3 на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частку житлового будинку по АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_7 .

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: М.М.Калиновський