Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3741/17 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 60 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.,

суддів Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.

секретаря судового засідання Бірюченка Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/3741/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Клименюк Наталія Борисівна, про зміну черговості отримання права на спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 23 січня 2018 року, ухвалене суддею Драчем Ю.І. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зміну черговості отримання права на спадкування.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 . Заяву про прийняття спадщини вона подала приватному нотаріусу своєчасно, тобто у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Спадкоємцями першої черги по закону є її мати ОСОБА_2 (дочка померлої) та за правом представлення після смерті її тітки ОСОБА_5 , її дочка ОСОБА_3 (онука спадкодавця), оскільки ОСОБА_6 (рідна сестра ОСОБА_3 ) відмовилась від спадщини на користь сестри. Зазначила, що бабуся була важкохворою людиною, інвалідом першої групи та за станом здоров`я потребувала постійного стороннього догляду, тому протягом останніх п`яти років вона постійно забезпечувала її всім необхідним, останні два роки проживала разом з нею, здійснювала догляд до смерті, купувала ліки, оплачувала комунальні послуги, купувала дрова. Через похилий вік і важкі захворювання ОСОБА_4 перебувала в безпорадному стані, потребувала постійного стороннього догляду, додаткової матеріальної допомоги, оскільки була пенсіонеркою. З урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за нею право спадкування майна після смерті ОСОБА_4 разом зі спадкоємцями першої черги за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 23 січня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 , спадкоємцем п`ятої черги за законом, право на спадкування майна після смерті спадкодавця ОСОБА_4 разом зі спадкоємцями першої черги за законом - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення помилково дійшов висновку щодо тривалого матеріального забезпечення позивачем ОСОБА_1 ОСОБА_4 , оскільки це не підтверджується матеріалами справи. Вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми процесуального права, а саме ст. 263, ч. 4 ст. 265 ЦПК України, не надано оцінки доводам відповідача ОСОБА_3 щодо неналежності доказів, поданих позивачем ОСОБА_1 щодо неможливості особистого звернення ОСОБА_4 до органів праці та соціального захисту населення.

Крім того, зазначила, що наданий позивачем акт обстеження матеріально-побутових умов від 15 жовтня 2015 року, складений працівниками Житомирського міського територіального центру соціального обслуговування не може бути належним доказом, оскільки як видно із відповіді на адвокатський запит, звернення до вказаної установи з приводу перевірки матеріально-побутових умов одинокого непрацездатного пенсіонера ОСОБА_4 не було. Суд першої інстанції не взяв до уваги докази скаржника щодо відсутності рішення органу місцевого самоврядування про встановлення опіки над ОСОБА_4 або призначення їй помічника; щодо наявності у останньої постійного доходу у вигляді пенсії за віком у період з 01 січня 2011 року по 17 грудня 2016 року, пільг щодо сплати житлово-комунальних послуг в розмірі 50%; факт проживання скаржника разом зі спадкодавцем станом на серпень 2013 року, згідно акту соціального інспектування від 14 серпня 2013 року; надання спадкодавцю матеріальної допомоги шляхом поповнення рахунку мобільного зв`язку за період з 2013 року по грудень 2016 року.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду відзив, в якому рішення першої інстанції вважає законним, ухваленим з дотриманням матеріального та процесуального права. Вважає доводи скаржника такими, що не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 такою, що не підлягає задоволенню.

У своєму відзиві ОСОБА_2 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою. Зазначила, що всі обставини судом першої інстанції достовірно встановлені, рішення суду є законним, ухваленим з дотримання вимог чинного законодавства України, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 27 червня 2018 року вказану апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 23 січня 2018 року без змін, яка в подальшому постановою Верховного суду від 05 серпня 2020 року скасована, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи вказану постанову, Верховний суду, вказав, що апеляційний суд не взяв до уваги доводи скаржника щодо відсутності систематичного характеру у матеріальному забезпеченні позивачем своєї баби ОСОБА_4 , а висновки суду апеляційної інстанції про тривалість та систематичність матеріальної допомоги не підтвердженні доказами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

За правилами ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно (ст. 1265 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умовами, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Наведений перелік підстав для зміни черговості одержання права на спадкування в судовому порядку є виключним та не підлягає розширеному тлумаченню. Відсутність хоча б однієї з них матиме наслідком застосування загального порядку черговості спадкування. Причому сам по собі факт проживання із спадкодавцем протягом тривалого часу і взаємна турбота осіб, які проживають разом, не може змінити черговість одержання права на спадкування в судовому порядку.

У абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Застосування наведеної норми права, з урахуванням принципу змагальності цивільного судочинства, вимагає доведення позивачем факту проживання з спадкодавцем однією сім`єю, опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем відповідно до вимог процесуального закону наявності зазначених вище обставин у їх сукупності, що стало підставою для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , згідно копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 19 грудня 2016 року (т. 1, а.с. 10).

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить нерухоме майна за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою житомирською державною нотаріальною конторою 30 червня 1993 року за № 3-6214, та земельна ділянка загальною площею 0,0506 га з кадастровим номером :03:005:0006, яка зареєстрована за спадкодавцем на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №113186, виданого 03 вересня 2004 року (т. 1, а.с. 25, 37).

Згідно спадкової справи до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулися: ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_3 (онука спадкодавця); ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 (донька спадкодавця) та ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 (онука спадкодавця) (т. 1, а.с. 131-144).

ОСОБА_3 закликається до спадкування після смерті баби за правом представлення. Так, ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , яка згідно копії свідоцтва про смерть, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1, а.с. 133).

ОСОБА_6 , яка є рідною сестрою ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини після смерті баби на користь останньої, згідно заяви від 20 березня 2017 року (т. 1, а.с. 139).

Таким чином, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належать до спадкоємців першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України та частина перша ст. 1266 ЦК України), а позивач ОСОБА_1 до спадкоємців п`ятої черги за законом (частина перша ст. 1265 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов одинокого непрацездатного громадянина від 15 жовтня 2015 року № 207 (т. 1, а.с. 15), довідки КП «ВЖРЕП № 11» № 738 від 02 червня 2017 року, листа Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради № 2143/06-13 від 06 квітня 2017 року (том 1, а.с. 11), рішення про призначення компенсації від 27 жовтня 2015 року, 03 жовтня 2016 року (том 1, а.с 16, 18) позивач ОСОБА_1 проживала з бабою ОСОБА_4 та здійснювала догляд за нею, здійснила її поховання (том 1, а.с. 34-36).

Крім того, позивачем було здійснено заміну вікон у будинку ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 32, 33).

Згідно рішення Житомирської міської ради № 441 від 24 червня 2010 року ОСОБА_4 була опікуном ОСОБА_3 (том 1, а.с 175), остання проживала з бабою. Відповідач ОСОБА_3 не заперечує факту проживання за іншою адресою після того як завагітніла, хоча, зазначила, що не припинила провідувати бабусю.

В матеріалах справи містяться висновки ЛКК поліклініки № 2 КУ ЦМЛ № 1 м. Житомира № 68/6 від 21 вересня 2015 року та № 65/14 від 22 серпня 2016 року, про те що ОСОБА_1 за станом здоров`я може надавати соціальні послуги у вигляді догляду за важкохворим, інвалідом 1 групи, або особою похилого віку 88 років ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 12-13). З повідомлення № 84 від 05.04.2017 вбачається, що ОСОБА_4 за життя мала певні хронічні захворювання, потребувала стороннього догляду, відомості про наявність встановленої групи інвалідності матеріали справи не містять (т. 1, а.с. 22).

Згідно висновку ЛКК від 21 вересня 2015 року поліклініки № 2 КУ ЦМЛ № 1 м. Житомира № 68/5 ОСОБА_4 є особою похилого віку, перебуває на обліку у сімейного лікаря та за станом здоров`я потребувала постійного стороннього догляду, оскільки не була здатна до самообслуговування (т. 1, а.с. 12).

Проте, як вбачається з відповіді від 28.07.2017 Житомирською міською радою та виконавчим комітетом Житомирської міської ради не приймалося рішення про встановлення опіки над ОСОБА_4 , 1928 року народження (т. 1, а.с 180).

Посилання скаржника на те, що ОСОБА_4 не мала змоги за своїм психічним станом особисто звернутися із такою заявою, не підтверджені доказами.

Із наданих скаржником квитанції про поповнення мобільного рахунку (т. 1, а.с. 172) не вбачається кому належав номер мобільного зв`язку, на який перераховувались кошти.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо доведеності позивачем тривалого матеріального забезпечення спадкодавця.

Всупереч вимогам процесуального закону щодо доказів і доказування в цивільному процесі, позивачкою не надано до суду належних та достатніх доказів на підтвердження тривалого в часі матеріального забезпечення нею спадкодавця.

Доводи позову про те, що позивачка протягом тривалого часу матеріально забезпечувала спадкодавця, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів отримання позивачкою доходу у цей період і його достатність для забезпечення родини позивачки та її бабусі, яка отримувала пенсію, мала пільги по оплаті за житлово-комунальні послуги тощо. Докази того, що позивачка витрачала особисті кошти на потреби спадкодавця і вона потребувала цього у справі відсутні. Відсутність таких доказів підтверджено позивачкою і під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині, вважає їх обґрунтованими.

Оскільки для задоволення позову про зміну черговості права на спадкування за законом необхідна встановлена судом сукупність умов, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК України, недоведеність позивачем матеріального забезпечення спадкодавця впродовж тривалого часу виключає можливість задоволення такого позову.

За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята та шоста ст. 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша та друга ст. 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 23 січня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 04.12.2020.