ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 року м. Чернівці

справа № 718/2762/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Кулянди М.І.,Одинака О.О.

секретаря Вовкун Н.Ю.

за участі представника відповідача ОСОБА_1

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний нотаріус Теофіпольської державної нотаріальної контори Хмельницької області

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2019 року, головуючий у першій інстанції Олексюк Т.І.

встановив:

ОСОБА_2 у грудні 2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державного нотаріуса Теофіпольської державної нотаріальної контора Хмельницької області про визнання заповіту недійсним.

Зазначав, що внаслідок смерті двоюрідного брата ОСОБА_4 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Справа №718/2762/17 Головуючий у 1 інстанції Олексюк Т.І.

Провадження №22-ц/822/282/20 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Спадкоємцем за законом був батько спадкодавця ОСОБА_5 , який проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Вказував, що внаслідок смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_2 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

На протязі останніх років піклувався про ОСОБА_5 , надавав допомогу в побуті, забезпечував продуктами харчування, медикаментами.

Звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_5 вчинено заповіт на користь ОСОБА_3 , посвідчений державного нотаріуса Теофіпольської державної нотаріальної контора Хмельницької області Вівсянко О.П. 11 грудня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1730.

Посилався на те, що ОСОБА_5 на момент вчинення заповіту страждав на виражену судинну деменцію змішаного генезу, зловживав спиртними напоями, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Просив визнати заповіт, вчинений ОСОБА_5 , який посвідчений державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контора Хмельницької області Вівсянко О.П. 11 грудня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1730 недійсним.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2019 року позов задоволено, визнано заповіт, вчинений ОСОБА_5 , який посвідчений державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контора Хмельницької області Вівсянко О.П. 11 грудня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1730 недійсним.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовити.

Зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про призначення експертизи ухвалою Кіцманського районного Чернівецької області від 12 березня 2019 року після закриття підготовчого провадження у справі та розгляду справи по суті.

Не надано оцінки порушенню порядку проведення експертизи, оскільки ухвала Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 серпня 2018 року про витребування із Кіцманської центральної районної лікарні амбулаторної кари ОСОБА_5 не була виконана, Чернівецькою обласною психіатричною лікарнею отримано із Кіцманської центральної районної лікарні амбулаторну карту хворого ОСОБА_5 , у матеріалах справи відсутня амбулаторна карта Кіцманської центральної районної лікарні хворого ОСОБА_5 , однак амбулаторна карта Кіцманської центральної районної лікарні хворого ОСОБА_5 була предметом дослідження посмертної судово-психіатричної експертизи Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 16 жовтня 2019 року №450.

Посилається на недопустимість доказу висновку комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 16 жовтня 2019 року №450, оскільки не підписаний судовим експертом Пліхта Н.Д. , яка залучався до проведення експертизи.

Вважає, що висновок комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 16 жовтня 2019 року №450 суперечить іншим матеріалам справи.

Судом першої інстанції не надано оцінки доказам, які не узгоджуються із висновками комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 16 жовтня 2019 року №450.

Зазначає про недоведеність права ОСОБА_2 на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , нявності будь-якого ступеня родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Зазначає, що судом першої інстанції порушено таємницю нарадчої кімнати, розгляд справи відбувався з 10 год. 30 хв. 26 грудня 2019 року, судове рішення проголошено 27 грудня 2019 року, а в період між 18 годиною 26 грудня 2019 року по 9 год. 27 грудня 2019 року суддя Олексюк Т.І. могла спілкуватись із необмеженим колом осіб, у тому числі із позивачем за межами суду, також 26 грудня 2019 року суддя Олексюк Т.І. розглядала сім інших справ, приймала судові рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державного нотаріуса Теофіпольської державної нотаріальної контора Хмельницької області про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції керувався положеннями ч.3 ст.203, ч.1 ст.225, ч.1 ст.1233, ч.1 ст.1247, ч.1, 2 ст.1257 ЦК України, та дійшов висновку про наявність підстав для визнання заповіту, вчинений ОСОБА_5 , який посвідчений державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контора Хмельницької області Вівсянко О.П. 11 грудня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1730 недійсним.

Обгрунтовано висновки суду першої інстанції висновком посмертної судово-психіатричної експертизи Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 16 жовтня 2019 року №450, відповідно якого ОСОБА_5 на час складання заповіту 11 грудня 2015 року виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді судинної деменції (недоумства), за своїм психічним станом не був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, довідкою комунальної установи «Кіцманська центральна районна лікарня» від 27 жовтня 2017 року №938 про перебування ОСОБА_5 на «Д» обліку у лікаря-психіатра з 6 квітня 2015 року з діагнозом виражена судинна деменція змішаного генезису, показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

На підставі ч.1 ст.367 ЦК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_2 ,тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є визнання заповіту, вчинений ОСОБА_5 , який посвідчений державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контора Хмельницької області Вівсянко О.П. 11 грудня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1730 недійсним.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначалося, що ОСОБА_5 на момент вчинення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, на протязі останніх років піклувався про ОСОБА_5 , надавав допомогу в побуті, забезпечував продуктами харчування, медикаментами.

Встановлено, що внаслідок смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_5 вчинено заповіт на користь ОСОБА_3 , посвідчений державного нотаріуса Теофіпольської державної нотаріальної контора Хмельницької області Вівсянко О.П. 11 грудня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1730.

Відповідно до с.1 ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно із абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України у абз.2 п.18 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі щостій ЦК немає відповідного правила.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, положеннями частини другої та третьої статті 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини та оспорювані.

На підставі абз.2 п.5 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справі про визнання

правочинів недійсними» від 1 листопада 2009 року №9 вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За змістом абз.2 п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України у абз.2 п.18 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені

заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо

його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257

ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання

такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

На підставі частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно із вимогами частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

За змістом ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтересі порушені.

За змістом частини третьої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №7 «Про судову практику розгляду цивільних справах про визнання правочинів недійсними» правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не можна керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

З спадкової справи Кіцманської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Чернівецької області №353/2-16 до майна ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_2 7 липня 2016 року подано заяву про прийняття спадщини, як спадкоємцем за законом п`ятої черги.

Також ОСОБА_3 подано заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яким залишено заповіт на користь ОСОБА_3 , посвідчений Теофіпольською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 11 грудня 2015 року за реєстровим номером 1730.

На підставі ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини першої, другої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

На підставі ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є онукою спадкодавця ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду зазначено, що дружина спадкодавця ОСОБА_12 є сестрою його матері ОСОБА_13 .

З огляду на наведене ОСОБА_2 не є родичем спадкодавця ОСОБА_5 .

За таких обставин ОСОБА_2 не є заінтересованою особою у оспоренні підстав закликання до спадкування за заповітом, яка може отримати право на спадщину за законом у разі встановлення недійсності заповіту ОСОБА_5 , вчиненого на користь ОСОБА_3 , посвідченого Теофіпольською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 11 грудня 2015 року за реєстровим номером 1730.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підлягає захисту право ОСОБА_2 на спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_5 , у спосіб визнання заповіту недійсним на порушення норм матеріального права.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2019 року підлягає скасуванню з підстав, встановлених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Заслуговують на увагу посилання ОСОБА_3 на те, що висновок комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 16 жовтня 2019 року №450 не підписаний судовим експертом Пліхта Н.Д. , яка залучалася до проведення експертизи.

Згідно п.4.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5) у разі виявлення у висновку експерта технічних помилок та/або недоліків за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), або керівника установи висновок повертається експерту для доопрацювання.

Разом з тим апеляційний суд не перевіряє доводи ОСОБА_3 , на які є посилання в апеляційній скарзі, про порушення порядку проведення експертизи, не відповідність висновку комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 16 жовтня 2019 року №450 іншим матеріалам справи, не надання судом першої інстанції оцінки доказам, які не узгоджуються із висновками експертизи, оскільки відповідний аналіз експертизи має бути зроблений при розгляді спору між заінтересованою особою спадкоємцем за законом та спадкоємцем за заповітом про визнання заповіту недійсним.

Водночас доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення суду таємниці нарадчої кімнати грунтуються на припущеннях.

Відповідно до частини першої, другої, третьої ст. 245 ЦПК України під час ухвалення судового рішення ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який розглядає справу.

Під час перебування в нарадчій кімнаті суддя не має права розглядати інші судові справи.

Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення рішення у нарадчій кімнаті.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що порушення правил про таємницю нарадчої кімнати є порушенням норм процесуального права і може бути підставою для скасування рішення суду, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, зокрема в разі доведення факту спілкування судді поза межами нарадчої кімнати з учасником процесу чи іншими особами з приводу справи, що розглядається.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме протоколу судового засідання 26 грудня 2019 року о 14:39 год після судових дебатів суд вийшов до нарадчої кімнати. Оголошення вступної та резолютивної частини рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області відбулось 27 грудня 2019 року з 09:00 год.

Такі дії суду відповідають положенням статей 244, 245, 259 ЦПК України, оскільки суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення по справі негайно після закінчення судового розгляду.

Доданий до апеляційної скарги витяг з Єдиного державного реєстру судових рішень не підтверджує ухвалення судових рішення, саме після видалення суду до нарадчої кімнати та під час перебування у ній.

При цьому законом не визначалося тривалості часу, протягом якого суд повинен був перебувати в нарадчій кімнаті.

Отже, доказів порушення таємниці нарадчої кімнати у матеріалах справи немає.

Також відсутні докази спілкування судді поза межами нарадчої кімнати з учасниками процесу чи іншими особами з приводу справи.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2019 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державного нотаріусу Теофіпольської державної нотаріальної контори Хмельницької області про визнання заповіту недійсним відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 22 березня 2020 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

О.О. Одинак