ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 520/11041/17

Апеляційне провадження № 22-ц/813/2396/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Сороколет Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2019 року та додаткове рішення Київського районного суду м.Одеси від 22 лютого 2019 року у складі судді Калашнікової О.І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії (т.1 а.с.2-5).

Остаточно уточнивши позовні вимоги, позивачі просили суд:

-усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом зобов`язання ОСОБА_4 вздовж зовнішньої стіни прибудови літ. Б1, де розташоване приміщення № 3-3 кухня, яка належить на праві власності ОСОБА_2 та вздовж зовнішньої стіни прибудови літ.б4, де розташоване приміщення № 2-2 веранда, яка належить на праві власності ОСОБА_3 , де примикає дах альтанки прибрати (перенести, пересадити) зелені насадження, а саме туї та кипариси, тобто привести їх у відповідність до вимог абз.3 п.3.25*ДБН 360-92** [6] - на відстань 1,5 м від цих стін;

-зобов`язати ОСОБА_4 відновити природнє освітлення в приміщенні № 3-3 кухня, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , через віконний проріз та через склоблоки, які розташовані під стелою в зовнішній стіні прибудови літ.Б1, до якої примикає веранда ОСОБА_4 під літ.б7 (приміщення № 1-8- веранда), шляхом демонтажу конструкцій, що перекривають доступ світла, та зняття фарбового покриття з склоблоків (т.1 а.с.118-123, т.2 а.с.7-8).

Позов обґрунтований тим, що домоволодіння АДРЕСА_1 знаходиться в спільній частковій власності сторін. ОСОБА_5 самочинно демонтувала огорожу, що існувала по межі між їхніми земельними ділянками; самочинно побудувала дві веранди з порушенням діючих будівельних норм і правил; з порушенням існуючих нормативів насадила дерева уздовж будівель, що належать позивачам; самовільно заклала із зовнішнього боку прорізи зі склоблоків та пофарбувала їх, що привело до погіршення природного освітлення.

Короткий зміст рішення та додаткового рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 12 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Суд зобов`язав ОСОБА_4 відкрити прорізи із склоблоків в приміщеннях №3-3 прибудови літ. «б2» (суд помилково зазначив прибудова «літ. б2», вірно - прибудова під літ.Б1) в домоволодінні АДРЕСА_1 шляхом звільнення склоблоків від шпаклівки і фарби з зовні.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що відповідачем порушено право власності позивача ОСОБА_2 шляхом закриття склоблоків, які забезпечували належну інсоляцію в приміщенні № 3-3, що належить останньому на праві власності. Доводи позивачів щодо негативних наслідків, що спричинені неправильним насадженням дерев та чагарників вздовж межі їх земельних ділянок з земельною ділянкою відповідачки, не доведені належними доказами (т.2 а.с.45-48).

Додатковим рішенням Київського районного суду м.Одеси від 22 лютого 2019 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати в сумі 2 640 грн., у задоволенні вимог про стягнення судових витрат в загальній сумі 16 440 грн. відмовлено.

Додаткове рішення суду обґрунтоване тим, що вимоги щодо розподілу судового збору у розмірі 1 280 грн. та витрат на підготовку технічного звіту з геодезичних робіт у розмірі 4000 грн. підлягає задоволенню частково, а саме пропорційно задоволеним вимогам із розрахунку: задоволено одну вимогу з двох заявлених, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів судовий збір у сумі 640 грн. та витрати на підготовку технічного звіту з геодезичних робіт у сумі 2 000 грн., всього 2 640 грн. Відносно витрат на правову допомогу суд першої інстанції не знайшов правових підстав для стягнення, з огляду на те, що представник ОСОБА_6 ні є адвокатом, договори з позивачами вона уклала як фізична особа-підприємець, на підтвердження свого статусу доказів суду не надано, а квитанції від 15 вересня 2017 року щодо сплати за договорами про надання правових послуг не оформлені належним чином (т.2 а.с.65-67).

Доводи апеляційних скарг та відзивів на них

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, просить скасувати:

- частково рішення Київського районного суду м.Одеси від 12 лютого 2019 року і ухвалити в частині відмови у задоволенні позовних вимог нове рішення, яким усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом зобов`язання ОСОБА_4 вздовж зовнішньої стіни прибудови літ. Б.1, де розташоване приміщення № 3-3 кухня, яка належить на праві власності ОСОБА_2 та вздовж зовнішньої стіни прибудови літ.б4, де розташоване приміщення № 2-2 веранда, яка належить на праві власності ОСОБА_3 , де примикає дах альтанки прибрати (перенести, пересадити) зелені насадження, а саме туї та кипариси, тобто привести їх у відповідність до вимог абз.3 п.3.25*ДБН 360-92** [6] - на відстань 1,5 м від цих стін;

- додаткове рішення Київського районного суду м.Одеси від 22 лютого 2019 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву представника позивачів про стягнення з відповідача на користь позивачів судових витрат на загальну суму 19 080 грн., з яких: судовий збір - 1 280 грн.; вартість технічного звіту з геодезичних робіт - 4 000 грн.; витрати на правову допомогу -13 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення від 12 лютого 2019 року не враховано:

- докази, отримані під час виїзного судового засідання 11 липня 2018 року щодо зафарбування у кухні 3-3 відповідачкою склоблоків, наявності проявів намокання стіни, відставання шпалер та грибок, що є наслідком того, що під забором ростуть зелені насадження відповідачки, які вона поливає разом зі стіною будинку;

- свідчення свідків та експерта, що були допитані у судовому засіданні;

- висновок експерта, яким підтверджено, що внаслідок неправильного насадження відповідачем дерев і чагарників на ділянці, стіна в приміщенні №2-2 замокає, з`явився грибок на шпалерах, наявні інші сліди замокання;

- заява про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду, надані заперечення представником відповідача, але судом проігнорована, ухвала про повернення не приймалась.

Відносно додаткового рішення суду від 22 лютого 2019 року апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не враховано вимоги ч.1 ст.40 ЦПК України (в редакції до 15 грудня 2017 року) відносно того, хто може бути представником сторони та вимоги Перехідних положень Конституції України щодо здійснення представництва у судах першої інстанції виключно адвокатами з 01 січня 2019 року; вимоги діючого законодавства щодо необов`язковості використання печатки у діяльності фізичних осіб-підприємців; загальнодоступність інформації відносно того, що ОСОБА_6 є фізичною особою-підприємцем (ч.2 а.с.75-84).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить скасувати:

- рішення Київського районного суду м.Одеси від 12 лютого 2019 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовним вимог в повному обсязі;

- додаткове рішення Київського районного суду м.Одеси від 22 лютого 2019 року в частині стягнення з відповідача на користь позивачів судових витрат в сумі 2 640 грн. та ухвалити нове рішення про залишення без задоволення заяви про стягнення судових витрат

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не враховано, що:

- заміна огорожі здійснена з ініціативи позивачів;

- приміщення 3-3 - кухня є нежитловим, а ні житловим як зазначають позивачі та експерт, тому використання норм природного освітлення житлових приміщень до приміщень, яке є нежитловим не є вірним;

- приміщення 3-3 належить ОСОБА_2 на праві власності та він не обмежений в способах користування цим приміщенням, тому відповідачем не порушені його права;

- порушено принцип співмірності під час розподілу судових витрат, оскільки з трьох заявлених вимог задоволено лише одну вимогу щодо відновлення природного освітлення, яка не стосується витрат на проведення геодезичного дослідження в розмірі 2 000 грн., та з загального розміру судового збору у розмірі 1 280 грн. стягнуто - 640 грн., що не є співмірним задоволеним вимогам (т.2 а.с.87-93).

Представником ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 надано відзив на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому посилається на безпідставність, недоведеність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просила відмовити у її задоволенні, задовольнивши апеляційну скаргу ОСОБА_4 . При цьому, представник посилається на те, що в судовому засіданні, яке відбулось 12 лютого 2019 року ОСОБА_4 заявляла, що позивачі до неї з вимогою про пересадку дерев не звертались. Порушень з боку відповідача щодо висадки дерев не виявлено. Висновок експерта з цього приводу ґрунтується на припущеннях, що виключає можливість використовувати його як доказ у справі (т.2 а.с.128-132).

Сторона позивачів правом на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 не скористалась.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_4 , представника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 та представника ОСОБА_1 в інтересах позивачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах позивачів підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_4 частковому задоволенню, з огляду на таке.

Установлені судом фактичні обставини справи

Встановлено, що домоволодіння за АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ОСОБА_2 належить 39/100 частин домоволодіння, які складаються з: в житловому будинку літ. «Б»: 3-1 житлова 16,5 кв.м., 3-2 житлова 8,0 кв.м., 3-3 кухня 13,5 кв.м., 3-5 передня 16,9 кв.м., 3-6 кухня-їдальня 25,2 кв.м., 3-8 коридор 1,6 кв.м., 3-7 санвузол 3,4 кв.м., 3-9 коридор 6,2 кв.м., літньої кухні літ. «Г,Д», навісів літ. «Т2,Е», загальною площею 95,3 кв.м., житловою 24,5 кв.м., відображених у технічному паспорті від 10 ве6ресня 2008 року (т. 1 а.с.6,105,106).

ОСОБА_3 належить 30/100 частин зазначено домоволодіння. У фактичному користуванні знаходяться: в житловому будинку літ. «Б»: 2-3 житлова 12,8 кв.м., 2-2 веранда 21,8 кв.м; 2-1 кухня 6,2 кв.м, 2-4 житлова 13,5 кв.м., 2-5 коридор 12,2 кв.м., 2-6 санвузол 4,7 кв.м.; загальною площею 71,2 кв.м; житловою площею 26,3 кв.м; літня кухня літ В, гараж літ.Ф (т.1 а.с.7, 226).

ОСОБА_4 належить 46/100 частин домоволодіння, які складаються з приміщень в будинку літ. «Б»: 1-1 кухня 9,4 кв.м,1-2 житлова 12,4 кв.м,1-3 житлова 15,7 кв.м, 1-4 коридор 7,8 кв.м; 1-5 санвузол 5,7 кв.м, 1-6 коридор 2,7 кв.м; 1-7 житлова 12,8 кв.м,1-8 веранда 11,8 кв.м., з господарських споруд сарай літ.«Ж2», літньої кухні літ.«К», гаражу літ.«Л1». Технічний паспорт на домоволодіння, виготовлений КП «ОБТІ і РОН» 19 грудня 2012 року (т.1 а.с.164,165,166,167-169,172).

Будинок розташований на земельній ділянці, площею 1 468 кв.м., з яких на праві власності належать ОСОБА_2 - 0,0429 га, ОСОБА_3 - 0,0293 га, ОСОБА_4 0,0762 га (т.1 а.с. 8,9,171).

Встановлено, що частка ОСОБА_4 (з моменту вчинення попереднім власником правочину шляхом дарування) у домоволодінні є незмінною, будь-яких будівель і споруд до належної їй частини домоволодіння вона не робила.

Разом з тим, судом встановлено, що при нанесенні штукатурки і при фарбуванні кам`яної огорожі, що розмежовує земельні ділянки позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , остання закрила і зафарбувала склоблоки, які забезпечували належну інсоляцію в приміщенні 3-3, що належить ОСОБА_2 на праві власності.

За висновками судової будівельно-технічної експертизи №18/18 від 28 лютого 2018 року, який експерт Ковальчук О.У. підтримав у судовому засіданні, було встановлено, що в приміщенні № 3-3-кухня, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , передбачено комбіноване природнє освітлення через віконний проріз та через склоблоки, які розташовані під стелою в зовнішній стіні прибудови літ.Б1, до якої примикає веренда літ.б7 (приміщення № 1-8 веранда) ОСОБА_4 . На час обстеження прорізи зі склоблоків із зовнішнього боку закладені, що призвело до погіршення природнього освітлення в приміщенні №3-3-кухня (т.1 а.с.125-133).

В Україні діє принцип непорушності права власності, яке складається з володіння, користування та розпорядження, (ст.ст.317,321 ЦК України).

Згідно з вимогами ч.ч.1,2,5 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

За вимогами ч.ч.1,2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Дії відповідача щодо закладення із зовнішнього боку прорізів із склоблоків, які розташовані у приміщенні №3-3-кухня, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_2 , під стелою зовнішньої стіни прибудови під літ.Б1, здійсненні без погодження із позивачем ОСОБА_2 та порушують його право власності, зокрема право користування.

Не отримавши такої згоди, відповідач створила для позивача незручності, погіршивши природне освітлення приміщення кухні, яке належить позивачеві на праві власності, що підтверджується висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2018 року.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог позивачів в частині зобов`язання ОСОБА_4 відкрити прорізи зі склоблоків в приміщенні №3-3.

Разом з тим, суд першої інстанції допустив неточності щодо зазначення прибудови, в якій знаходиться приміщення №3-3, зазначивши прибудову літ б.2, в той час як вірно прибудова літ.Б1.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо не порушення нею права власності позивача ОСОБА_2 не ґрунтуються на правовій основі.

Наведені вище обставини свідчать про те, що відповідач здійснила закладення прорізів з склоблоків у приміщенні №3-3 на свій розсуд, без врахування прав та інтересів іншого співвласника, чим порушила права останнього на користування належним йому нерухомим майном.

Відносно вимог про усунення перешкод в користуванні власністю позивачів шляхом зобов`язання відповідача прибрати (перенести, пересадити) зелені насадження, а саме туї та кипариси, які розміщені вздовж зовнішньої стіни прибудов літ.Б1, літ.б4 та спричиняють намокання цих стін, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення зазначених вимог без задоволення з огляду на їх недоведеність.

Так, в уточненій позовній заяві від 27 березня 2018 року представник позивачів зазначила, що стіни кімнати у прибудові під літ б.4 починають пліснявіти, у зв`язку з тим, що дах веранди відповідача примикає до стіни зазначеної кімнати і під час опадів, все стікає на зазначену стіну. Зазначила про порушення будівельних норм в частині дотримання відстані між будівлею та межею сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни не менше 1,0 м. Виклала висновки експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2018 року (т.1 а.с.118-123).

У заяві про уточнення позовних вимог представник позивачів уточнила вимогу в частині усунення перешкод в користуванні щодо зелених насаджень, без зазначення негативних наслідків, що спричиняють зазначені насадження (т.2 а.с.7-8).

Встановлено, що будівлі позивачів розміщені на межі земельних ділянок з відповідачем.

Суду не надано достеменних доказів порушення будівельних норм щодо відстані зелених насаджень до стіни будівлі, оскільки зазначена відстань не виміряна та належним чином не зафіксована. Позивачі не обґрунтували чим зазначені зелені насадження порушують їх права.

Необґрунтованим є посилання представника ОСОБА_1 інтересах позивачів в апеляційній скарзі на доведеність зазначених вимог, з огляду на:

- докази, отримані під час виїзного судового засідання 11 липня 2018 року щодо зафарбування у кухні 3-3 відповідачкою склоблоків, наявності проявів намокання стіни, відставання шпалер та грибок, що є наслідком того, що під забором ростуть зелені насадження відповідачки, які вона поливає разом зі стіною будинку;

- висновок експерта, яким підтверджено, що внаслідок неправильного насадження дерев і чагарників на ділянці відповідачем, стіна в приміщенні №2-2 замокає, з`явився грибок на шпалерах, наявні інші сліди замокання.

Так, з протоколу виїзного судового засідання від 11 липня 2018 року вбачається, що під час огляду приміщення № 3-3 прибудови літ.Б1 встановлено закладення прорізів з склоблоків, зі слів ОСОБА_9 причиною намокання стін можуть бути закриті склоблоки. Під час огляду приміщення №2-2 виявлено на стіні, що прилягає до кам`яної огорожі, частково відпали шпалери, наявні намокання, в деяких місцях прояви грибка, зі слів ОСОБА_9 , це внаслідок того, що уздовж стіни ростуть дерева (т.1 а.с.198-199).

Таким чином, судом не було встановлено прояви намокання стіни у приміщенні №3-3 кухні, а зазначені прояви виявлені у приміщенні №2-2, та судом не встановлювалось внаслідок чого це виникло, а лише зафіксовано припущення позивачів, що не є належним доказом у розумінні вимог ЦПК України.

У висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2018 року зазначено про неможливість встановлення відстані від насаджень до зовнішніх стін літ.Б1 та літ б.4, оскільки не надано доступ до земельної ділянки ОСОБА_4 . Експертом висловлено припущення, що насадження у вигляді дерев і чагарників можуть бути розташовані з порушенням вимог ДБН (т.1 а.с.1123-133).

З огляду на положення ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачами не доведено належними, достатніми та достовірними доказами свої вимоги щодо перенесення зелених насаджень.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 щодо неврахування судом першої інстанції заяви представника ОСОБА_6 в інтересах позивачів про уточнення позовних вимог, яка надана суду 05 грудня 2018 року, спростовуються текстом рішенням Київського районного суду м.Одеси від 12 лютого 2019 року.

Відносно додаткового рішення суду

Щодо витрат на правову допомогу

Встановлено, що 15 вересня 2017 року позивачі уклали з ФОП ОСОБА_6 договори про надання юридичних послуг, на виконання яких сплачено кожним позивачем по 6500 грн. (т.2 а.с.52а, 52,53-54,55-56).

Разом з тим, в зазначених договорах не зазначено у якій саме справі представник ОСОБА_6 зобов`язалась здійснювати представництво в Київському районному суді м.Одеси.

Відповідно до вимог ч.1 ст.84 ЦПК України (в редакції до 15 грудня 2017 року) витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Фахівецьу галузі права - це людина, що володіє спеціальними знаннями й навичками в галузі права та має відповідну спеціальність.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 ні є адвокатом. Так само матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_6 є фахівцем в галузі права.

За вимогами ст.137 ЦПК України (в редакції після 15 грудня 2017 року) відшкодовуються витрати, пов`язані з правничою допомогою лише адвоката.

Тому правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу позивачам відсутні як за вимогами ЦПК України, що діяли в редакції до 15 грудня 2017 року, так і після 15 грудня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 відносно того, що судом не враховано вимоги діючого на той час законодавства відносно того, хто може бути представником сторони та, що представництво у судах першої інстанції виключно адвокатами здійснюється з 01 січня 2019 року не спростовують відсутність правових підстав для відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, оскільки на представників сторін, які не я адвокатами чи фахівцями у галузі права, не розповсюджується норма ЦПК щодо компенсації оплати їх допомоги.

Крім того, у всіх документах, які містяться в матеріалах справи, зазначено по-батькові ОСОБА_6 - « ОСОБА_10 », в той час як у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено по-батькові - « ОСОБА_11 » (т.2 а.с.86).

Щодо розподілу судового збору

За вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачі після подання позову неодноразово уточнювали свої позовні вимоги. Остаточні позовні вимоги, які були заявлені, це:

-усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зобов`язання ОСОБА_4 прибрати (перенести, пересадити) зелені насадження, а саме туї та кипариси;

-зобов`язати ОСОБА_4 відновити природне освітлення в приміщенні № 3-3 кухня, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом демонтажу конструкцій, що перекривають доступ світла, та зняття фарбового покриття з склоблоків (т.1 а.с.118-123, т.2 а.с.7-8).

Отже остаточно були заявлені дві вимоги, з яких судом першої інстанції задоволена одна зобов`язано ОСОБА_4 відкрити прорізи із склоблоків в приміщеннях №3-3 шляхом звільнення склоблоків від шпаклівки і фарби з зовні.

Під час звернення до суду з первісним позовом позивачами не був сплачений судовий збір, у зв`язку з чим ухвалою суду від 02 жовтня 2017 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для сплати кожним позивачем судового збору у розмірі 1 280 грн., з огляду на те, що позов містить дві вимоги немайнового характеру, за кожну з яких повинно бути сплачено судовий збір у розмірі 640 грн. (т.1 а.с.2-5, 23-24).

Так, за вимогами ч.7 ст.6 Закону України «Про удовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали суду від 02 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_12 сплатила судовий збір у розмірі 1280 грн. (т.1 а.с.26).

Позивач ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1280 грн. не сплатив та не надав суду документи, що підтверджують звільнення його від сплати судового збору.

За остаточні позовні вимоги позивач ОСОБА_2 повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1280 грн. з розрахунку дві вимоги немайнового характеру за ставкою 640 грн. кожна.

Суд першої інстанції в додатковому рішенні під час стягнення з відповідача на користь позивачів судового збору у розмірі 640 грн. на зазначене уваги не звернув, чим допустив порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищезазначене, вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України та з врахуванням задоволення судом однієї немайнової вимоги, а саме зобов`язано ОСОБА_4 відкрити прорізи із склоблоків в приміщеннях №3-3, що належить саме позивачу ОСОБА_2 , який не сплатив судовий збір, колегія суддів прийшла до висновку про таке.

З ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. за одну задоволену позовну вимогу немайнового характеру.

З ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. за одну позовну вимогу немайнового характеру, у задоволенні якої судом відмовлено.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_12 за остаточні позовні вимоги мала сплатити лише 640 грн., оскільки лише одна вимога з двох заявлених позивачами вимог стосувалась її прав, тобто відбулось зменшення розміру її позовних вимог, та у її задоволенні судом було відмовлено, то правових підстав для стягнення з відповідача на її користь судового збору немає. Відносно зайво сплаченого ОСОБА_12 судового збору у розмірі 640 грн. питання про їх повернення слід вирішувати в порядку, встановленому ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Щодо відшкодування витрат на підготовку технічного звіту з геодезичних робіт

З матеріалів справи вбачається, що позивачами сплачено за підготовку технічного звіту з геодезичних робіт 4 000 грн. (т.2 а.с.8а).

За вимогами ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що судом задоволена лише одна вимога, а саме: зобов`язано ОСОБА_4 відкрити прорізи із склоблоків в приміщеннях №3-3, що належить саме позивачу ОСОБА_2 , яка не стосується проведення геодезичних робіт та підготовки технічного звіту, так само як інших вимог позивачів, то правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів зазначених витрат немає.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_4 в цій частині, що покладення на неї обов`язку відшкодувати витрати на проведення геодезичного дослідження порушить принцип співмірності витрат, передбачений чинним цивільним процесуальним законодавством, адже таке дослідження не стосувалось заявлених позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Суд першої інстанції розглянув справу у відповідності до норм ст.13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах позивачів не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 частково знайшли свої підтвердження в суді апеляційної інстанції. Тому апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_4 частковому задоволенню.

З урахуванням допущених судом в резолютивній частині рішення неточностей в частині зазначення літери прибудови, в якій знаходиться приміщення №3-3, рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2019 року підлягає зміні з викладенням резолютивної частини в новій редакції.

Додаткове рішення Київського районного суду м.Одеси від 22 лютого 2019 року підлягає скасуванню, а заява представника Пилаєвої В.В. в інтересах позивачів про стягнення судових витрат - залишенню без задоволення.

Крім того, слід стягнути судовий збір на користь держави з:

- ОСОБА_2 у розмірі 640 грн. за подання позову (за одну вимогу нематеріального характеру, яка відхилена судом);

- ОСОБА_4 у розмірі 640 грн. в рахунок відшкодування витрат за подання позову ОСОБА_2 (за одну вимогу нематеріального характеру, яка задоволена судом).

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 і ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2019 року змінити, виклавши резолютивну частину в новій редакції.

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_4 відкрити прорізи з склоблоків в приміщенні №3-3 кухня, що розташовані під стелею в зовнішній стіні прибудови під літ.Б1 у домоволодінні АДРЕСА_1 шляхом демонтажу конструкцій, що перекривають доступ до світла, та зняття фарбового покриття з склоблоків з зовні.

В іншій частині позову відмовити.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2019 року скасувати.

Заяву представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення судових витрат залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн (шістсот сорок гривень).

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді :