Провадження № 2/127/4165/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Сегеді Т.Й.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Калачик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про визнання дій незаконними, стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, збільшивши позовні вимоги, просив суд винести рішення, яким визнати незаконними дії Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради щодо зняття ОСОБА_1 18.07.2017 року з реєстрації з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у якій йому належала Ѕ частки квартири, стягнути з Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради 27500 грн. матеріальної шкоди та 30 000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживав у даній квартирі до початку серпня 2017 року, коли внаслідок незаконних дій з боку Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради він був позбавлений права користування житлом. Протягом 2017 року між позивачем та його колишньою дружиною ОСОБА_2 тривав судовий спір щодо поділу майна, зокрема, ОСОБА_2 пред`явила до ОСОБА_1 позов про припинення права власності ОСОБА_1 у спільній сумісній власності, об`єктом якої є квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно рішення апеляційного суду Вінницької області від 14.07.2017 року було припинено право власності ОСОБА_1 на належну йому Ѕ частку квартири. Проте згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.07.2017 року дія даного рішення була зупинена. Згідно Постанови Верховного Суду України від 26.06.2018 року рішення апеляційного суду Вінницької області від 14.07.2017 року було скасовано, а рішення Вінницького міського суду про відмову у позові ОСОБА_2 залишено в силі.

Разом з тим, Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради в особі спеціаліста Довбищук без згоди позивача та без його заяви 18.07.2017 року незаконно зняв ОСОБА_1 з реєстрації за вказаною адресою, чим грубо порушив Конституцію України та норми законів України, позбавивши позивача права на проживання за вказаною адресою. Незаконність дій Департаменту адміністративних послуг доведена постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 року.

Позивач вважає, що незаконними діями Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради йому спричинена матеріальна шкода в сумі 27500 грн. у виді сплаченої ОСОБА_1 орендної плати за період з серпня 2017 року по червень 2018 року, оскільки позивач був позбавлений права користуватися своєю квартирою. Вказану матеріальну шкоду на думку позивача повинна відшкодувати Вінницька міська рада, до складу якої входить Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради. Крім того, позивач вважає, що відповідачі повинні відшкодувати моральну шкоду в сумі 30000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримав в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні змісту заяв по суті. Крім того, на запитання суду позивач пояснив, що йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у стражданнях яких він зазнав здійснюючи захист свого порушеного права у судах, тим самим витрачаючи значні зусилля та свій час для його відновлення, а також завдана матеріальна шкода у виді сплати за орендоване житло, оскільки Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради в особі спеціаліста Довбищук без згоди позивача та без його заяви 18.07.2017 року незаконно зняв ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання, чим грубо порушив Конституцію України та норми законів України, позбавивши позивача права на проживання за вказаною адресою.

Представник відповідача Вінницької міської ради та Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Калачик Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пославшись на обставини викладені у відзиві на позовну заяві (а.с. 30-33) та письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований з 27.10.2009 року та проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України ОСОБА_1 (а.с. 23, 53).

В судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснив, що квартира за вказаною вище адресою належала позивачу та його колишній дружині ОСОБА_2 на праві власності, оскільки була придбана ними в період шлюбу. Сімейне життя не склалося і шлюб із ОСОБА_2 було розірвано. В подальшому між ними виник майновий спір щодо даної квартири.

З постанови Верховного Суду від 26.06.2018 року (а.с. 42-52) суд встановив, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа №127/21719/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку в спільному майні та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, поділ майна подружжя, стягнення вартості Ѕ частки квартири.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.05.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 та позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 мотивовано тим, що припинення права власності ОСОБА_1 на належну йому Ѕ частку у спірній квартирі завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки його частка не є незначною, до неї входить одна жила кімната, іншого житла (нерухомого майна) у нього немає, він зареєстрований і проживає у спільній квартирі. При цьому суд вказував, що факт неприязних стосунків між сторонами не свідчить про неможливість використання кімнат обома співвласниками.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира була придбана сторонами не у спільну сумісну власність, а у спільну часткову з визначенням частки кожного по Ѕ, при цьому кожен з подружжя оплатив вартість своєї частки окремо.

Вимог щодо зміни розміру часток у зв`язку із внесенням особистих коштів позивач ОСОБА_1 не пред`являв, тому правових підстав для стягнення з такої компенсації ОСОБА_2 за належну їй частку квартири немає.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 14.07.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.05.2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні задоволено.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Зобов`язано ОСОБА_2 компенсувати ОСОБА_1 вартість Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 у розмірі 516088 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 837,85 грн судового збору та 2 320 грн витрат на правову допомогу.

У решті рішення суду залишено без змін. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 26.06.2018 року рішення Апеляційного суду Вінницької області від 14.07.2017 року скасовано. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.05.2017 року залишено в силі.

З постанови Верховного Суду від 30.07.2019 року (а.с. 77-84) встановлено, що у грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. Позов обґрунтовано протиправністю дій відповідача щодо зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зокрема, встановлено, що 18.07.2017 року ОСОБА_2 звернулась до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з адреси: АДРЕСА_1 .

18.07.2017 року за заявою ОСОБА_2 на підставі документів, що підтверджують право власності на кв. АДРЕСА_2 , а саме рішення Апеляційного суду Вінницької області від 14.07.2017 року по справі №127/21719/16-ц, начальником відділу надання адміністративних послуг №2 ОСОБА_3 було проведено реєстраційну дію щодо зняття з реєстрації місця проживання громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись із вищевказаними діями відповідача, ОСОБА_1 02.08.2017 року звернувся до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради із заявою про скасування відповідної реєстраційної дії.

04.08.2017 року, розглянувши звернення позивача від 02.08.2017, відповідач листом за №Д-04-71269/01-04 повідомив позивачу, що реєстраційна дія із зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була проведена посадовою особою Департаменту у повній відповідності до вимог діючого законодавства України, а тому правові підстави для скасування такої реєстрації відсутні.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.03.2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05.03.2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради щодо зняття ОСОБА_1 з реєстрації за місцем проживання АДРЕСА_3 . Зобов`язано Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради поновити ОСОБА_1 реєстрацію за вказаною адресою.

Постановою Верховного Суду від 30.09.2019 року касаційну скаргу Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради задоволено частково. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05.03.2018 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 року скасовано. Провадження по справі відкрите в порядку адміністративного судочинства закрито, оскільки цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, так як стосується житлових прав позивача ОСОБА_1 .

На а.с. 123 копія Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виданої 04.08.2017 року, з якої вбачається, що на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано 24.07.2017 року за ОСОБА_2 право власності на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 14.07.2017 року по справі №127/21719/16-ц.

Згідно листа Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №Д-04-38883/01-04 від 04.06.2018 року, адресованого ОСОБА_1 повідомлено, що зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено адміністратором відділу надання адміністративних послуг №2 ОСОБА_3 18.07.2017 року, скасовано в Реєстрі територіальної громади м. Вінниці 29.05.2018 року (а.с. 120).

Відповідно до листа виконавчого комітету Вінницької міської ради від 09.07.2018 року, адресованого Дзядику А.А. повідомлено, що виконавчими органами Вінницької міської ради розглянуто звернення від 08.06.2018 року щодо надання оцінки діям працівників департаменту адміністративних послуг та відшкодування матеріальної шкоди. На виконання судового рішення Департаментом адміністративних послуг міської ради 29.05.2018 року прийнято рішення про скасування зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , яке проведено 18.07.2017 року адміністратором відділу надання адміністративних послуг №2 ОСОБА_3 . Щодо питання відшкодування матеріальної шкоди, повідомлено, що у разі порушення прав, ОСОБА_1 має право звернутися до суду (а.с. 11).

Встановленим судом обставинам справи відповідають такі норми права.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією місця проживання або місця перебування особи, врегульовані Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-IV (надалі - Закон №1382-IV).

Даний Закон регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

На виконання вищевказаного Закону прийнято Постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 року №207 (далі - Правила).

Відтак, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до ст. 7 Закону №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до п. 8 Правил реєстрації місця проживання, документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги».

За результатом прийнятого рішення про зняття з реєстрації, адміністратор департаменту адміністративних послуг формує і вносить дані про зняття з реєстрації місця проживання особи до реєстру територіальної громади, як то передбачено п. 27 Постанови Кабінету Міністрів України №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання».

В силу приписів п. 11 Правил орган реєстрації відмовляє в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не подала необхідних документів або інформації, або у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними.

Рішення про відмову в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

За змістом підпункту 4 п. 18 Правил для реєстрації місця проживання особа в обов`язковому порядку подає документи, що підтверджуються право на проживання в житлі (ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи), або згоду власника.

Як вбачається зі змісту постанови Верховного Суду від 30.07.2019 року та матеріалів даної справи, 18.07.2017 року ОСОБА_2 звернулась до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з адреси: АДРЕСА_1 . До заяви ОСОБА_2 додала наступні документи: платіжне доручення від 18.07.2017 року про сплату адміністративного збору у розмірі 13,60 грн.; рішення Апеляційного суду Вінницької області від 14.07.2017 року по справі №127/21719/16-ц; платіжне доручення №7 від 16.01.2017 року на суму 516,088 грн., яке засвідчує факт внесення ОСОБА_2 застави за ОСОБА_1 ; копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; довідку №1-21496 від 08.07.1998 року про присвоєння ОСОБА_2 ідентифікаційного номера.

Того ж дня, 18.07.2017 року, державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Дзядика А.А. було знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

З наведеного слідує, що державним адміністратором Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради було знято з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за заявою ОСОБА_2 на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області по справі №127/21719/16-ц від 14.07.2017 року про припинення права спільної часткової власності позивача на 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 .

Разом з тим, ОСОБА_2 було подано заяву без жодного документа на підтвердження її права власності на житло.

Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме квартири загальною площею 66,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 зареєстровано 24.07.2017 року, тобто після прийняття рішення державного адміністратора про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 14.07.2017 року визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Проте зобов`язань щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 вищевказане рішення суду апеляційної інстанції не містить.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач - Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради, приймаючи рішення про зняття ОСОБА_1 з реєстрації місяця проживання діяв незаконно, оскільки підстав для вчинення дій щодо зняття 18.07.2017 року з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 не було.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання незаконними дій Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради щодо зняття ОСОБА_1 18.07.2017 року з реєстрації з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у якій йому належала Ѕ частки квартири, підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За правилами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Як зазначив у судовому засіданні позивач, йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у стражданнях, яких він зазнав, здійснюючи захист свого порушеного права у судах, тим самим витрачаючи значні зусилля та свій час для його відновлення, оскільки Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради в особі спеціаліста Довбищук без згоди позивача та без його заяви 18.07.2017 року незаконно зняв ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання, чим грубо порушив Конституцію України та норми законів України.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, дослідивши надані докази та враховуючи вказані вище норми права, суд прийшов до висновку про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, з огляду на те, що Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради приймаючи рішення про зняття ОСОБА_1 з реєстрації місяця проживання діяв незаконно, оскільки не було підстав для вчинення дій щодо зняття 18.07.2017 року з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 14.07.2017 року.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що завдана позивачу моральна шкода виразилась в перенесенні останнім моральних страждань, нервових стресів, яких він зазнав здійснюючи захист свого порушеного права у судах, тим самим витрачаючи значні зусилля та свій час для його відновлення, а також неможливості вести звичайний спосіб життя, що підтверджується наявними в матеріалах справи рішеннями судів за позовом ОСОБА_1 щодо незаконних дій Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, копіями його звернень до відповідача з приводу відновлення його порушених прав.

З огляду на викладені обставини, враховуючи принцип розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, характер правопорушення, глибину душевних страждань та інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що підлягає стягненню з Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 2000 гривень, що на думку суду буде достатнім та співмірним із завданою позивачу моральною шкодою та незаконними діями Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, які полягають у прийнятті рішення про зняття ОСОБА_1 з реєстрації місяця проживання, оскільки підстав для вчинення дій щодо зняття 18.07.2017 року з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 не було, задовольнивши таким чином заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково.

Разом з тим, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення з Вінницької міської ради 27500 грн. матеріальної шкоди з огляду на таке.

Норми статей 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності держави, органу місцевого самоврядування за їхні дії, бездіяльність наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди.

Необхідною умовою для притягнення держави, органу місцевого самоврядування до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади, органу місцевого самоврядування у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. А суд має самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який є підставою для стягнення шкоди, оцінивши надані сторонами докази.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. За умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з Вінницької міської ради 27500 грн. матеріальної шкоди, позивач посилався на те, що внаслідок незаконних дій Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради щодо зняття з реєстрації місця проживання, позивач був позбавлений права користуватися своєю квартирою та вимушений був винаймати житло, за оренду якого за період з серпня 2017 року по червень 2018 року сплатив 27500 грн.

В підтвердження оренди житла позивач надав копію договору оренди житла від 10.08.2017 року, укладеного між орендодавцем ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , відповідно до якого орендодавець передає, а орендар бере у тимчасове володіння та користування житло за адресою: АДРЕСА_4 , термін оренди 9 місяців. Відповідно до п. 4.1 вказаного договору орендна плата за користування майном складає 2750,00 грн. на місяць (а.с. 22).

В підтвердження здійснення орендної плати позивачем ОСОБА_1 надано суду квитанції до прибуткового касового ордера №1004 від 10.08.2017 року на суму 8250,00 грн., №1005 від 10.11.2017 року на суму 8250,00 грн., №1006 від 10.02.2018 року на суму 8250,00 грн. (а.с. 122).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.10.2018 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 є ОСОБА_5 (а.с. 128).

З листа №16230/9/02-32-50-06 від 14.12.2018 року Головного управління ДФС у Вінницькій області вбачається, що згідно бази даних АІС «Податковий блок» ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 за 2017 рік декларацію про майновий стан і доходи фізичних осіб, за результатами річного декларування не подавав, і податку не сплачував. Щодо декларації про майновий стан і доходи фізичних осіб, за результатами річного декларування за 2018 рік згідно п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України №2755-У1 звітний період ще не наступив (а.с. 129).

Як наголошувалось вище, необхідною умовою для притягнення держави, органу місцевого самоврядування до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади, органу місцевого самоврядування у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, дослідивши надані докази та враховуючи вказані вище норми права, суд прийшов до висновку, що позивач не довів суду належними доказами наявність складу цивільного правопорушення, який є підставою для стягнення матеріальної шкоди в сумі 27500 грн.

Зокрема, позивач не довів, що саме відповідачами йому було спричинено матеріальну шкоду, що саме внаслідок зняття позивача 18.07.2017 року Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради з реєстрації місця проживання, позивач ОСОБА_1 з 10 серпня 2017 року не проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, у даній справі не доведено заподіяння позивачу матеріальної шкоди, причинного зв`язку між такою шкодою та діями відповідачів, позивачем не доведено факту заподіяння йому матеріальної шкоди протиправними діями відповідачів, у тому числі внаслідок зняття 18.07.2017 року Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 14.07.2017 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради на користь позивача підлягає стягненню понесений судовий збір в сумі 51,27 грн. пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 19, 56 Конституції України, ст.ст. 16, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 року №207, ст. ст. 12, 13, 43, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради щодо зняття 18.07.2017 року ОСОБА_1 з реєстрації за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 2000 грн. та 51,27 грн. понесеного судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене сторонами до Вінницького апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Повне рішення суду складено 13.03.2020 року.

Суддя: