ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/1540/19Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/817/141/20 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

секретаря - Сович Н.А.

сторін - позивача ОСОБА_1 і її представника адвоката

Матвійчука В.В., відповідача ОСОБА_2 і його

представника адвоката Бакальця І.Г.,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2019 року, постановлене суддею Малярчуком В.В. у цивільній справі № 606/1540/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання їх доньки ОСОБА_3 , 2012 р.н., в розмірі 6 000 грн. щомісячно.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що на розгляді Теребовлянського районного суду знаходиться її позов до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, від якого в них народилася донька. Відповідач матеріально не допомагає утримувати доньку, а кошти які інколи надає є нерегулярними, мінімальними та недостатніми для забезпечення належних умов життя і розвитку дитини.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи з 19 червня 2019 року. У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. в дохід держави.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, постановленим з неправильним застосуванням норм матеріального і грубим порушенням норм процесуального права та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 2027 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення донькою повнолітнього віку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом при прийнятті рішення норм процесуального права, що полягає у безпідставному прийняті до розгляду заяви ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, в той час як вимоги вимоги п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України передбачає право позивача до закінчення підготовчого судового засідання або до початку першого судового розгляду, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, а права уточнити позовні вимоги жодна норма ЦПК не містить. Крім цього, такі уточнення не були надіслані позивачем на адресу відповідача, а суду такі подані без додатків та поштової квитанції, яка б свідчила про їх направлення відповідачу.

Крім цього, звертає увагу на відсутність у справі журналів судових засідань від 22.07.2019 року (підготовчого судового засідання), 24.09.2019 року (закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду), 12.11.2019 року (розгляд справи по суті та ухвалення рішення) та не здійснення всупереч вимог ч.ч. 1, 2 ст. 247ЦПК України звукозаписів судових засідань за вказані дати та невідповідності вказаної інформації у складеній секретарем судового засідання 12.11.2019 року довідці, в той час як позивач була присутня в підготовчому судовому засіданні 22.07.2019 року, що стверджується відповідною розпискою про повідомлення її дати наступного судового засідання, а в судовому засіданні 12.11.2019 року були присутні обидві сторони.

У зв`язку з відсутністю в матеріалах справи відповідного клопотання позивача про долучення до справи витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 квітня 2018 року (де зазначено ОСОБА_2 одноосібним власником нерухомого майна), та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 вересня 2019 року про оренду ОСОБА_2 земельної ділянки, а також у зв`язку з відсутністю підтвердження направлення позивачем таких документів відповідачу, вважає безпідставним посилання суду в своєму рішенні посилається на вищевказані докази.

Також, звертає увагу на неврахування судом при визначенні розміру аліментів тієї обставини, що нежитлова будівля власником якої зазначено його у правовстановлюючих документах фактично належить йому з дружиною на праві спільної сумісної власності, оскільки вказане майно придбане під час шлюбу за спільні кошти з позивачем, яка у тому числі надавала згоду на придбання майна, що стверджується в п. 4.4 долученого позивачем до матеріалів справи нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, однак який судом безпідставно не взято до уваги, як і не взято до уваги того, що земельна ділянка, що перебуває в його оренді має цільове призначення для обслуговування вищевказаного приміщення.

Крім цього, на думку апелянта, суттєве значення для визначення розміру аліментів має й та обставина, що земельна ділянка, яку він орендує знаходиться в занедбаному стані, а будівля нежитлового приміщення в аварійному стані й потребує ремонту, що стверджується відповідними актами, складеними компетентними органами, й чого судом першої інстанції при прийнятті рішення не було з`ясовано.

Також зазначає, що в рішенні суду взагалі відсутні докази про стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, не доведено позивачем витрат платника на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Зауважує, що всупереч вимог ст. 182 СК України судом не з`ясовано стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, не доведено позивачем витрат платника аліментів на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Звертає увагу на те, що він не працює, перебуває на обліку в Теребовлянській районній філії Тернопільського обласного центру зайнятості, що підтверджується довідкою за вих. № 28-04/966 від 09.12.2019 року.

Крім цього, відповідно до довідки Головного управління ДПС у Тернопільській області від 09.12.2019 року за вих. № 18922, за період з 1 кварталу 2016 року до 3 кварталу 2019 року відсутня інформація про його доходи.

Зазначає, що не відповідає фактичним обставинам справи посилання у рішенні суду на те, що він не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини. Вказані висновки спростовуються доданими ним до апеляційної скарги платіжними документами, що підтверджують покупки ним для доньки одягу, взуття, фруктів, солодощів та продуктів харчування.

Крім цього, вважає, що в порушення вимог п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України справа, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, судом розглянута за правилами спрощеного провадження.

У своєму відзиві позивач ОСОБА_1 відносно задоволення апеляційної скарги заперечила, вважаючи рішення суду законним і таким, що скасуванню не підлягає. Зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в частині порушення судом норм процесуального права, що регулюють прийняття судом уточнень до позовної заяви, оскільки клопотання про уточнення позовних вимог зі збільшенням їх розміру з 2 000 грн. до 6 000 грн. подані нею 29 серпня 2019 року - до закінчення підготовчого провадження в справі, яке було закрите ухвалою суду лише 24.09.2019 року. Крім цього, не зважаючи на процесуальну назву документа, зміст вищевказаної заяви містив прохання саме про збільшення розміру позовних вимог, порядок заявлення яких відповідає правилам п. 2 ч. 2 ст. 249 ЦПК України, а також кореспондується з вирішенням завдань, що ставляться в підготовчому судовому засіданні й стосуються заслуховування судом уточнення позовних вимог та заперечень проти них й розгляду відповідних заяв.

Звертає увагу, що з часу відкриття провадження в справі, апелянт жодного разу не скористався своїм правом та не надав письмового заперечення (відзиву), в тому числі, й щодо збільшеного розміру аліментів, хоча про ці зміни позовних вимог він був повідомлений належним чином, внаслідок чого відповідно до вимог ч. 4 ст. 12 ЦПК України несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним дій.

З метою надання повної інформації, яка може вплинути на визначення та встановлення розміру аліментів, нею було долучено Витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за апелянтом на праві власності майна: нежитлової будівлі загальною площею 166,0 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 та інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої ОСОБА_2 орендує земельну ділянку площею 0,10017 га під вищевказаною будівлею. Оскільки відповідні документи (докази) є у апелянта, як у власника та орендаря відповідних об`єктів нерухомого майна, вказана інформація є публічно доступною, вважає, що в даному випадку відсутні будь-які процесуальні порушення в частині порядку подання нею доказів.

Звертає увагу, що ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не обґрунтував поважності причин неподання/неможливості подання відповідних документів (вимоги селищного голови від 07.11.2017 року щодо необхідності приведення у відповідність документів на земельну ділянку, на якій розташована нежитлова будівля котельні по АДРЕСА_1 ; акту обстеження матеріально-побутових умов заявника № 171 від 10.12.2019 року на вказану земельну ділянку; акту обстеження матеріально-побутових умов заявника № 170 від 10.12.2019 року на нежитлову будівлю котельні по АДРЕСА_1 ; відомостей з Головного управління ДПС у Тернопільській області від 09.12.2019 року за вих. № 18922 про відсутність інформації про доходи ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2016 року до 3 кварталу 2019 року; довідки Теребовлянської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості від 09.12.2019 року за № 28-04/966 про взяття ОСОБА_2 на облік з метою працевлаштування лише 09.12.2019 року) до суду першої інстанції, що є порушенням вимог ч. 8 ст. 83 ЦПК України.

Крім того, зазначає, що грошовий поштовий переказ ОСОБА_2 від 13.08.2019 року в розмірі 2 000 грн. через ТД АТ «Укрпошта» не містить ідентифікуючих даних щодо одержувача цього переказу, а також відсутні докази одержання позивачем цих коштів.

Щодо стосується долучених до апеляційної скарги товарних чеків ФОПів, чеків з мережі супермаркетів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », з аптеки, з польських магазинів тощо, вони не дають можливості однозначно ідентифікувати та встановити, що придбаний апелянтом товар був для їх спільної дитини, оскільки носять поверхневу інформацію та є лише припущенням.

Вважає, що Теребовлянський районний суд допустив текстову описку вказавши, що розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки всі стадії судового процесу відбулися за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 і його представник адвокат Бакалець І.Г. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній; просили її задовольнити. Додатково пояснили, що відповідач проживає окремо від доньки в будинку зі своєю матір`ю, яка є пенсіонеркою і має незадовільний стан здоров`я. При цьому, по мірі можливості допомагає матеріально доньці, купуючи їй одяг, іграшки, солодощі. Крім цього, має додаткові витрати щотижня на дорогу, пов`язані з виконанням рішення щодо зустрічей з дитиною.

Позивач ОСОБА_1 і її представник адвокат Матвійчук В.В. апеляційної скарги не визнали з підстав, наведених у письмовому відзиві; просили залишити таку без задоволення. З приводу добровільного надання допомоги дитині позивач додатково пояснила, що тієї матеріальної допомоги, яку надає відповідач недостатньо для утримання доньки. Зокрема, не заперечила факту придбання відповідачем куртки для дитини, зазначеної у долученому до апеляційної скарги чеку, деяких фруктів і солодощів, кількість яких не може співставити з зазначеними в долучених ним до апеляційної скарги чеками, ляльок LOL і будиночку для ляльки LOL (у вигляді подарунку на день народження). Також, не заперечила відносно перерахунку відповідачем під час розгляду справи апеляційним судом 7 000 грн. Що стосується майнового стану відповідача, то на день розгляду справи апеляційним судом їй стало відомо про перебування у власності відповідача, окрім майна, про яке згадувалось в суді першої інстанції, також - земельної ділянки площею 2,0 га для ведення ОСГ, що має значення для визначення розміру аліментів.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 травня 2012 року (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в сторін народилася донька ОСОБА_3 (а.с. 10).

Малолітня донька сторін по справі проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 11)

Відповідач ОСОБА_2 є власником нежитлової будівлі загальною площею 166 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 30).

Земельна ділянка площею 0,1017 га, на якій розташована вищевказана нежитлова будівля, перебуває у відповідача ОСОБА_2 в оренді (а.с.31).

В ході апеляційного розгляду даної справи з пояснень обох сторін також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від позивача й доньки, в будинку своєї матері, згоди про утримання дитини між сторонами не було досягнуто.

Мати позивача є пенсіонеркою, у зв`язку з чим отримує пенсію в сумі 2000 грн. щомісячно, що вбачається з відповідної довідки № 53/02/15 долученої відповідачем в ході апеляційного розгляду справи.

Також, мати позивача має ряд захворювань, у зв`язку з якими потребує постійного лікування, що стверджується довідкою, виданою 18.02.2020 року Микулинецькою амбулаторією загальної практики сімейної медицини.

Крім цього, як вбачається з долученого відповідачем до апеляційної скарги акту обстеження матеріально-побутових умов № 170 від 10.12.2019 року нежитлового приміщення (котельні площею 166 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ), складеного комісією Микулинецької селищної ради, дане приміщення знаходиться в аварійному стані і потребує ремонту, жодна діяльність у ньому не проводиться.

З долученого відповідачем до апеляційної скарги акту обстеження матеріально-побутових умов № 171 від 10.12.2019 року земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває в оренді ОСОБА_2 , на даній ділянці не виявлено жодної діяльності, вона знаходиться в занедбаному стані.

Як пояснив у суді апеляційної інстанції сам відповідач, щомісячна орендна плата за земельну ділянку, на якій знаходиться нежитлове приміщення, складає 751, 82 грн. Вказані пояснення підтверджуються п. 9 долученого ним в ході апеляційного розгляду справи договору оренди земельної ділянки.

Відповідач стабільного доходу не має, час від часу їздить на заробітки до Польщі.

Також, на підтвердження пояснень в частині добровільного надання матеріальної допомоги на утримання доньки відповідачем ОСОБА_4 долучено до апеляційної скарги копії товарних чеків від 10.11.2019 року, від 14.07.2019 року, від 03.11.2019 року, від 01.12.2019 року, від 20.10.2019 року за № 16, від 20.10.2019 року за № 244; копію поштового переказу від 13.08.2019 року; копії 7 фіскальних чеків на загальну суму 1399, 11 грн.; копії 7 фіскальних чеків, на загальну суму 434,57 польських злотих; копію вимоги № 695 від 07.11.2017 року (а.с. 51-56).

З інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, представленої позивачем в ході апеляційного розгляду справи й отриманої на її запит 05.02.2020 року о 10 год. 11 хв. вбачається наявність у власності відповідача ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:001:0661.

Разом з тим, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, представленого апеляційному суду відповідачем ОСОБА_4 і отриманим того ж дня, що й позивачем, однак о 12 год. 11 хв., вбачається, що вищевказана земельна ділянка подарована відповідачем матері ОСОБА_5 .

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет на 2019 рік з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2027 грн., з 1 липня - 2118 грн., з 1 грудня - 2218 грн.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, на підтвердження можливості сплати ОСОБА_2 аліментів в розмірі 6 000 грн., а відтак позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення таких у сумі 4 000 грн. щомісячно.

Колегія суддів погоджується з висновком Теребовлянського районного суду щодо відсутності у відповідача можливості сплачувати аліменти в сумі 6 000 грн. щомісячно, однак при цьому вважає, що й розмір аліментів в сумі 4 000 грн. є надто великим, оскільки визначено без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Так, встановивши, що ОСОБА_4 є власником нежитлового приміщення судом не було дано належної оцінки наявному в матеріалах справи договору купівлі-продажу вказаного приміщення (а.с. 28-29), зі змісту якого вбачається, що таке придбано 23.04.2018 року за час перебування сторін у шлюбі, за грошові кошти, що є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуті під час перебування в шлюбі з ОСОБА_1 , яка дала свою згоду на купівлю майна, що стверджується п.4.4 договору (а.с. 29). У зв`язку з цим, врахування судом при визначенні розміру аліментів тієї обставини, що ОСОБА_4 є одноосібним власником нежитлового приміщення є помилковим та не відповідає наявним у справі доказам.

Також, не переконавшись в отриманні відповідачем уточнень до позовної заяви, якою позовні вимоги було збільшено з 2 000 грн. до 6 000 грн., суд тим самим у порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 12 ЦПК України не сприяв відповідачу в реалізації ним прав, передбачених Кодексом, й зокрема в частині можливості надання своїх заперечень проти збільшених позовних вимог з посиланням на докази, якими такі обґрунтовуються, оскільки з урахуванням визнання ОСОБА_4 можливості сплачувати аліменти на утримання доньки в сумі 2027 грн. (в розмірі прожиткового мінімуму), яка є більшою від первісних позовних вимог, у відповідача не було необхідності заперечувати такі до того, як їх було збільшено.

У зв`язку з цим судом апеляційної інстанції досліджено долучені апелянтом до апеляційної скарги та отримані в ході апеляційного розгляду справи ряд доказів, що могли вплинути на розмір призначених судом аліментів.

Зокрема, при визначенні розміру аліментів підлягає врахуванню судом наявність у відповідача непрацездатної матері-пенсіонерки, розмір пенсії якої складає 2 000 грн. щомісячно, і яка має ряд захворювань, у зв`язку з чим потребує постійного лікування.

Також, на думку колегії суддів, має значення для встановлення судом розміру аліментів і та обставина, що нежитлове приміщення є спільним майном подружжя ОСОБА_6 (не зважаючи на те, що правовстановлюючий документ оформлено лише на відповідача) і знаходиться в аварійному стані, потребує ремонту, жодна діяльність у ньому не проводиться; земельна ділянка, яку орендує відповідач для обслуговування вказаного нежитлового приміщення також знаходиться в занедбаному стані.

Разом з тим, долучені відповідачем до апеляційної скарги на підтвердження факту добровільного надання ним матеріальної допомоги малолітній доньці докази, такі як: копії товарних чеків від 10.11.2019 року, від 14.07.2019 року, від 03.11.2019 року, від 01.12.2019 року, від 20.10.2019 року за № 16, від 20.10.2019 року за № 244; копії 7 фіскальних чеків на загальну суму 1399, 11 грн.; копії 7 фіскальних чеків, на загальну суму 434,57 польських злотих; копія вимоги № 695 від 07.11.2017 року (а.с. 51-56) колегія суддів відхиляє, як такі, що не можуть вплинути на визначення судом розміру аліментів, оскільки з урахуванням невизнання позивачем фактів придбання відповідачем вказаних у чеках товарів у відповідних кількостях для їх доньки, вищевказані докази, як такі, що носять поверхневу інформацію та є лише припущенням, так як не дають можливості однозначно ідентифікувати та встановити, що придбаний апелянтом товар був придбаним саме для дитини сторін у справі, не можуть вважатися належним і достатнім доказом на підтвердження факту добровільного надання матеріальної допомоги відповідачем на утримання доньки. При цьому сам по собі факт визнання позивачем придбання батьком дитини куртки не є достатнім доказом, який може будь-яким чином вплинути на розмір аліментів. Не може вважатися таким доказом і визнання позивачем факту придбання ОСОБА_2 для доньки ляльок LOL та іграшкового будиночку для них, оскільки вказані товари були подарунком на день народження, в зв`язку з чим не можуть вважатися такими, що охоплюються поняттям аліментів на утримання доньки. Не є доказом добровільного надання матеріальної допомоги на дитину й копія поштового переказу від 13.08.2019 року, так як вказаний переказ був відправлений через два місяці після звернення позивача з даним позовом.

Крім цього, на думку колегії суддів, має значення для визначення розміру аліментів і встановлені в ході апеляційного розгляду справи обставини наявності в Державному земельному кадастрі про право власності та речові права на земельну ділянку інформації про перебування станом на 10 год. 11 хв. 05.02. 2020 року у власності відповідача ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:001:0661 та факт наявності відомостей у відповідному кадастрі станом на 12 год. 11 хв. тієї ж дати інформації про іншого власника вищезгаданої земельної ділянки та про підстави зміни права власності. Зокрема, факт відчуження шляхом дарування відповідачем у ході апеляційного розгляду справи даної земельної ділянки на користь своєї матері ОСОБА_5 колегією суддів розцінюється як позбавлення себе потенційного доходу у вигляді орендної плати від здачі в оренду земельної ділянки з метою свідомого ухилення від сплати в користь позивача на утримання малолітньої доньки аліментів у більшому розмірі, ніж міг би бути визначений судом за умови наявності в нього права власності на цю земельну ділянку.

Таким чином оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, зокрема, які свідчать про матеріальний становище відповідача та його доньки; відсутність у платника аліментів інших дітей; наявність у відповідача ОСОБА_4 непрацездатної матері (пенсіонерки); наявність у спільній сумісній власності сторін нерухомого майна нежитлового приміщення; інші обставини, що мають істотне значення, а саме факт перебування нежитлового приміщення в аварійному стані й не здійснення в ньому будь-якої діяльності, факт перебування земельної ділянки, на якій розміщене нежитлове приміщення в занедбаному стані; факт наявності у відповідача обов`язку зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою в сумі 751 грн. 82 коп; факт відчуження ОСОБА_4 в ході апеляційного розгляду справи на користь своєї матері земельної ділянки площею 2,0 га (що давала можливість отримання ним потенційного доходу у вигляді орендної плати), колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру визначених судом першої інстанції до стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки з 4 000 грн. до 3 000 грн. щомісячно.

При цьому, сам по собі факт перебування ОСОБА_2 на обліку в Теребовлянській районній філії Тернопільського обласного центру зайнятості, як безробітного та відсутність доходів не звільняє його від обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо незаконності оскаржуваного рішення в частині визначеного розміру аліментів з посиланням на відсутність у матеріалах справи доказів про стан здоров`я як дитини, так і платника аліментів, колегія суддів відхиляє, оскільки обов`язок доведення тих чи інших обставин, які б могли вплинути на зміст судового рішення процесуальним законом України покладено на сторони, в той час як відповідачем не надано ні в ході розгляду справи судом першої інстанції, ні в ході розгляду справи апеляційним судом доказів, які б свідчили про те, що його стан здоров`я не дозволяє йому працевлаштуватися й сплачувати аліменти у визначеному апеляційним судом розмірі.

Підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги відповідача в частині незаконності рішення суду в зв`язку з порушенням норм процесуального права, що полягає у безпідставному прийнятті судом уточнень позовних вимог, оскільки з відповідною заявою ОСОБА_1 звернулася 29.08.2020 року - до закриття 24.09.2019 року підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, що відповідає нормам ст. 197 ЦПК України. Разом з тим, оскільки матеріали справи не містять доказів ознайомлення ОСОБА_4 з вказаними уточненнями, апеляційним судом шляхом прийняття доказів, долучених до апеляційної скарги була надана йому процесуальна можливість захисту від заявлених позивачем вимог.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 . З приводу незаконності рішення з посиланням на наявність процесуальних порушень у вигляді відсутності в матеріалах справи журналів судових засідань від 22.07.2019 року (підготовчого судового засідання), 24.09.2019 року (закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду), 12.11.2019 року (розгляду справи по суті та ухвалення рішення), та не здійснення звукозаписів за вказані дати, то такі слід відхилити з урахуванням того, що наявність вищевказаних порушень в жодному випадку не входить до переліку тих, що визначені ч. 3 ст. 376 ЦПК України та є обов`язковими для скасування рішення. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а інформації про те, що сторони були присутні в судових засіданнях матеріали справи не містять. Натомість, згідно довідок, складених секретарями судового засідання Кавалко В.С., Зіньковською Н.Д. від 22.07.2019 року, 24.09.2019 року, 12.11.2019 року фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились (а.с. 22, 32, 38). Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання 22.07.2019 року та 24.09.2019 року не з`явився, хоча і був повідомлений належним чином, а 12 листопада 2019 року подав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 37).

Підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо незаконності рішення суду, прийнятого з порушенням норм процесуального права, що полягає у прийнятті судом окремих доказів - Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 квітня 2018 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 вересня 2019 року про оренду ОСОБА_2 земельної ділянки за умови відсутності в матеріалах справи відповідного клопотання позивача про їх долучення до справи та підтвердження направлення позивачем таких документів відповідачу, а також у безпідставності посилання суду на вищевказані докази в своєму рішенні, оскільки закон (ч. 9 ст. 83 ЦПК України) не вимагає обов`язку надсилання таких доказів стороні, в якої є оригінали відповідних документів (зокрема, це стосується ОСОБА_4 , який є власником майна, докази про право власності на яке й були долучені позивачем до заяви з уточненими позовними вимогами) і які є публічно.

Безпідставними й такими, що підлягають відхиленню є доводи апеляційної скарги відповідача в частині наявності підстав для скасування рішення суду з посиланням на наявність процесуальних порушень, передбачених п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, які полягають у розгляді справи за правилами спрощеного провадження, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Зокрема, як вбачається зі змісту ухвали суду від 05 липня 2019 року про відкриття провадження, судом ухвалено провести розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с. 19).

Однак, в рішенні суду від 12 листопада 2019 року зазначено про те, що дана справа є малозначною і підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

За ч. 1 ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Враховуючи те, що в ухвалі про відкриття провадження в справі не зазначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, а зазначено про розгляд такої за правилами загального позовного провадження, то на думку колегії суддів, помилкове зазначення судом у своєму рішенні про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження є нічим іншим, як опискою, що може бути виправлена судом, яким вона була допущена, а не порушенням норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, як помилково вважає відповідач ОСОБА_4 .

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами скасування судового рішення повністю або частково або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, апеляційний суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_4 і як наслідок для зміни оскаржуваного рішення шляхом зменшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача в користь позивача

Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 381ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 390 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 182 Сімейного кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2019 року змінити, зменшивши суму аліментів, що підлягають стягненню з відповідача та стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи з 19 червня 2019 року.

У решті рішення залишити без змін.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 25 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді