ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - Михайлова Олександра Ігоровича

на рішення Бабушкінского районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2019 року

у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Плахотіна Максима Павловича, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання дій незаконними та скасування рішень державного реєстратора, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 02 серпня 2006 року між АТ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», яке в свою чергу передало право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МL-302/246/2006. Відповідно до умов кредитного договору, останній отримав кредит у сумі 144 280, 00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, в той же день між сторонами було укладено договори іпотеки № PCL-302/246/2006 та № PCL-302/246/2006/1, за умовами яких ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором МL-302/246/2006 від 02 серпня 2006 року, передав в іпотеку банку наступне майно: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Грошових зобов`язань ОСОБА_1 не виконав, у зв`язку з чим рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2012 року по справі № 2-2411/11 солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у сумі 1 016 653, 00 грн.

Відповідно до умов договору купівлі продажу кредитного портфелю б/н та договору про відступлення права вимоги б/н від 25 листопада 20011 року, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL-302/246/2006 від 02 серпня 2006 року, договором іпотеки № PCL-302/246/2006 від 02 серпня 2006 року, та договором іпотеки № PCL-302/246/2006/1 від 02 серпня 2006 року.

На підставі викладеного, просив визнати незаконними дії державного реєстратора щодо державної реєстрації закриття права власності за ОСОБА_1 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 15125889) та на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 15162530), у зв`язку зі знищенням об`єктів; щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 20636560), проведену на підставі рішення Постійно діючого третейського суду При дії «Левлекс» б/н від 05 жовтня 2007 року; щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , дгнміщення 61 (реєстраційний номер майна: 20636560), проведену на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10 червня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Плахотіним М.Д., реєстровий номер: 822; державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєтраційний номер майна: 20636560), проведену на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 22 вересня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Плахотіним М.П. реєстровий номер:1241.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації закриття права власності за ОСОБА_5 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 15125889), у зв`язку зі знищенням об`єкту.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації закриття права власності за ОСОБА_1 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 15162530), у зв`язку зі знищенням об`єкту.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 20636560), проведену на підставі рішення Постійно діючого третейського суду При Асоціації «Левлекс» б/н від 05 жовтня 2007 року.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 20636560), проведену на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого 10 червня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Плахотіним М.П., реєстровий номер: 822.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 20636560), проведену на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого 22 вересня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Плахотіним М.П., реєстровий номер: 1241.

Рішенням Бабушкінского районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2019 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Плахотіна М.П., Рисіна В.М., треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання дій незаконними та скасування рішень державного реєстратора - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач звернувся до суду з позовом про захистом свого порушеного права поза межами позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що лише 06 червня 2018 року з отриманої довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізнався про порушене право, у зв`язку із чим 26 грудня 2018 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Крім того, зазначив, що суд першої інстанції не розуміє сутність інституту забезпечення доказів та необхідність витребування доказів щодо інформації про особу державного реєстратора та копію реєстраційної справи про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 20636560), проведену на підставі рішення Постійно діючого третейського суду При Асоціації «Левлекс» б/н від 05 жовтня 2007 року.

28 січня 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу у якому зазначено про те, що він придбав спірні нежитлові приміщення на підставі договору купівлі-продажу, який на даний час не оскаржується та є чинним, тому твердження позивача про порушення державним реєстратором зміни прав власності, не заслуговують на увагу.

Крім того, вказує, що судом першої інстанції правомірно застосовано положення ст.ст. 256, 257 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 серпня 2006 року між АТ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», яке в свою чергу передало право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МL-302/246/2006, за умовами якого банк надав кредит у сумі 144 280, 00 доларів США.

В той же день, 02 серпня 2006 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами було укладено договори іпотеки № PCL-302/246/2006 та № PCL-302/246/2006/1, за умовами вищезазначених договорів іпотеки ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № МL-302/246/2006 від 02 серпня 2006 року, передав в іпотеку банку: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Грошових зобов`язань ОСОБА_1 не виконав, у зв`язку з чим рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2012 року по справі № 2-2411/11 солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до заборгованість за кредитним договором у сумі 1 016 653, 00 грн.

Відповідно до умов договору купівлі продажу кредитного портфелю б/н та договору про відступлення права вимоги б/н від 25 листопада 2011 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL-302/246/2006 від 02 серпня 2006 року, договором іпотеки № PCL-302/246/2006 від 02 серпня 2006 року, та договором іпотеки № PCL-302/246/2006/1 від 02 серпня 2006 року.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права поза межами позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачами у справі, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції не можна погодити повністю, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право

в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац четвертий частини п`ятої статті 3 зазначеного Закону).

Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої заінтересованою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Спірні правовідносини у справі виникли фактично між позивачем та третьою особою у справі ОСОБА_2 . На думку позивача, як вбачається з позовної заяви, третя особа не мала правових підстав для набуття права власності на зазначене нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 вересня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Плахотіним М.П., реєстровий номер: 1241 право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 .

Наслідки вирішення цієї справи безпосередньо впливають на зміст і стан речового права позивача, який доводить неправомірність дій державного реєстратора, проте питання правомірності підстави проведення державної реєстрації речового права обов`язково постане перед судом, який вирішуватиме цей спір (висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 757/1660/17 (провадження № 14-396цс18).

Належним відповідачем у таких справах є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, при цьому участь у справі державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює характеру цього спору на адміністративний.

Зазначений правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 серпня 2019 року у справі № 752/8287/18 (провадження № 14-330цс19).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання (частина перша статті 196 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Згідно з положеннями частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема: вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

При цьому визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача, проте перевірка належності відповідача до цього спору

є обов`язком суду. Крім того, процесуальні права та обов`язки відповідача

і третіх осіб є суттєво різними та впливають на належний захист порушених прав.

Проте суд першої інстанції всупереч наведеним вище нормам процесуального права не сприяв учасникам процесу в реалізації ними їхніх процесуальних прав, не використав усіх наданих суду процесуальних можливостей для вирішення справи, суду надано право остаточно визначити склад учасників судового процесу відповідно до вимог ЦПК України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є правильним, проте суд першої інстанції помилково зазначив підстави відмови у задоволенні позовуяк звернення до суду поза межами позовної давності, замість недоведенності цих позовних вимог.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Наведене дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред`явлення позовної вимоги як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові у зв`язку з його необгрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави,за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів вважає необхідним змінити на підставі ст.376 ЦПК України в частині обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - Михайлова Олександра Ігоровича задовольнити частково.

Рішення Бабушкінского районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2019 року - змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида