Справа № 510/124/20
Провадження № 2/510/563/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ренійської районної державної адміністрації Одеської області, Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач - представник Орлівської сільської ради Ренійського району позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності.

Від представника відповідача - Ренійської районної державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого Ренійська РДА вважає, що вимоги щодо зобов`язання Ренійської РДА передати громадянці ОСОБА_1 безоплатно у приватну власність земельну ділянку, що відповідає земельній частці (паю) в розмірі 2,55 умовних кадастрових га із земель колишнього КСП «Прикордонник» не підлягають задоволенню, оскільки згідно діючого законодавства на даний час повноваження районної державної адміністрації щодо виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) виключені. З урахуванням доводів, викладених у відзиві на позов, представник Ренійської РДА просить відмовити у вимогах ОСОБА_1 в частині, що зобов`язує їх виконати певні дії, які не належать до компетенції Ренійської РДА.

Позивачка ОСОБА_1 на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія довідки виконкому Орлівської сільської ради Ренійського району від 02.01.2020р. №7 про закріплення земельної ділянки за ОСОБА_1 ; копія довідки виконкому Орлівської сільської ради Ренійського району від 02.01.2020р. №7 про закріплення земельної ділянки площею 2,55 умовних кадастрових га за ОСОБА_1 ; копія протоколу засідання №4 від 07.04.2000р. реорганізаційної комісії; копія Витягу з рішення засідання реорганізаційної комісії від 17.03.2000р.; копія трудової книжки ОСОБА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів з вимогами про визнання права власності на земельну частку (пай), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 15 січня 1976 року по 28 лютого 2000 року вона працювала в КСП «Прикордонник» в с. Орлівка Ренійського району Одеської області. В лютому 2000 року КСП «Прикордонник» було реорганізовано та було утворено СВК «Прикордонник», що є правонаступником прав і обов`язків КСП, де позивачка продовжувала працювати до 28 лютого 2000 року.

У лютому 1996 року КСП «Прикордонник» був виданий державний акт на право колективної власності на землю, а з березня 1998 року землі колективної власності були розпайовані членами КСП, згідно із списком до державного акту, почали видавати сертифікати на земельні частки (пай) у розмірі 2,55 умовних кадастрових гектарів. У список, що додається до державного акту на землю, позивачку, як члена КСП «Прикордонник», помилково не включили, тому сертифікат на її ім`я не був оформлений і виданий.

07 квітня 2000 року рішенням реорганізаційної комісії №4 було затверджено додатковий список на виділення паїв з резервного фонду, у даний список позивачку було включено також. На підставі вищенаведеного, позивачка вважає, що вона має право на земельну частку (пай) із земель СВК «Прикордонник» с. Орлівка Ренійського району Одеської області у розмірі 2,55 умовних кадастрових гектарів та просить визнати це право за нею в судовому порядку.

Вивчивши матеріали справи, наданий суду відзив на позов, докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані, знайшли своє належне підтвердження та підлягають задоволенню.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, з 15 січня 1976 року по 28 лютого 2000 року ОСОБА_1 працювала в КСП «Прикордонник». В лютому 2000 року КСП «Прикордонник» було реорганізовано та було утворено СВК «Прикордонник», що є правонаступником прав і обов`язків КСП, де позивачка продовжувала працювати до 28 лютого 2000 року.

У лютому 1996 року КСП «Прикордонник» був виданий державний акт на право колективної власності на землю, а з березня 1998 року землі колективної власності були розпайовані між членами КСП згідно із списком до державного акту, членам КСП почали видавати сертифікати на земельні частки (пай) у розмірі 2,55 умовних кадастрових гектарів. У список, що додається до державного акту на землю, позивачку, як члена КСП «Прикордонник», помилково не включили, тому сертифікат на її ім`я не був оформлений і виданий.

07 квітня 2000 року рішенням реорганізаційної комісії №4 було затверджено додатковий список на виділення паїв з резервного фонду, в даний список позивачка була включена також.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Земельного Кодексу України,Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95.

Статтею 41 Конституції України та статтею1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст.10 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди. Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань. Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України, Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельнихділяноквласникамземельнихчасток (паїв)".

Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства. Розподіл земель колективної власності підприємства здійснюється відповідно до Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності. Статтею 1 вказаного Закону перелічені особи, які мають право на земельну частку (пай). Так право на земельну частку (пай) мають в том числі: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області.

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/35 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до положень п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004р. сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17розділу Х "Перехідні положення" ЗК).

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям "має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачами по суті позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують право ОСОБА_1 на спірну земельну частку (пай), у зв`язку із чим, суд вважає, що позов може бути задоволений в повному обсязі.

Що стосується вимог відповідача - Ренійської РДА, викладених у відзиві на позов, з приводу того, що в даний час повноваження районної держадміністрації щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості ) виключені, у зв`язку із чим Ренійська РДА не може відповідати за цим позовом, суд зазначає,що при подачі позову позивачкою були заявлені вимоги про визнання за нею права на земельну частку (пай), а саме було заявлено вимогу про визнання матеріального права. Будь-яких інших вимог, і тому числі і тих, що можуть спричинити виникнення обов`язків у Ренійської РДА, позивачкою не було заявлено.

Керуючисьст. 41 Конституції України, ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 321, 328 ЦК України, ст. 152 Земельного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 14.03.2003р. Ренійським РВ УМВС України в Одеській області, КФО-ПП НОМЕР_2 ) право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Прикордонник» села Орлівка Ренійського району Одеської області у розмірі 2,55 умовних кадастрових гектарів.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник