ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року

м.Суми

Справа №589/277/17

Номер провадження 22-ц/816/662/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 січня 2020 року в складі судді Євдокімової О.П., ухваленого у м. Шостка, повний текст якого складений 20 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом, вимоги якого уточнила (т. 2 102 - 103) до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, Прокуратури Сумської області про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням від 20 січня 2020 року, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

При цьому, ОСОБА_1 вказала на тривалу бездіяльність органів досудового розслідування в рамках проведення розслідування кримінального провадження №001355, в якому її визнано потерпілою. Позивач також звернула увагу на те, що ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07 травня 2015 року була скасована постанова слідчого про закриття кримінального провадження. Таким чином, на думку заявниці апеляційної скарги, викладені обставини є підставою для задоволення заявлених позовних вимог. Крім того, заявник апеляційної скарги зазначила про те, що суд безпідставно не залучив до участі у справі її чоловіка ОСОБА_2 у якості третьої особи з самостійними вимогами, оскільки він теж є потерпілим у кримінальному провадженні.

Відповідачі Головне управління Національної поліції в Сумській області та Прокуратура Сумської області подали відзиви на апеляційну скаргу відповідача, в яких просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому, відповідачі зазначили, що позивач не довела протиправності дій або бездіяльності органів внутрішніх справ та прокуратури, а також наявності причинного зв`язку між моральною шкодою та протиправними діяннями (бездіяльністю) відповідачів, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) працівників органів внутрішніх справ і прокуратури та шкодою, на яку вона посилається. При цьому, суд вказав, що оскарження заявницею постанов про закриття провадження та тривалості кримінального провадження у порядку процесуального законодавства не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, ураховуючи, що на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено та його направлено з обвинувальним актом до суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у провадженні Шосткинського ВП ГУНВП в Сумській області перебувало кримінальне провадження № 001355 від 27 червня 2013 року за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України. ОСОБА_1 було визнано потерпілою у вказаному кримінальному провадженні.

За результатами досудового розслідування кримінального провадження було складено обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, який було направлено для розгляду до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області (т. 1 а.с. 186).

На підтвердження та обґрунтування своїх позовних вимог щодо заподіяння матеріальної та моральної шкоди з боку органів прокуратури та досудового розслідування позивач надала ряд своїх заяв, скарг та клопотань, адресованих до правоохоронних органів, а також відповіді та процесуальні рішення, надані та ухвалені органами досудового розслідування та судом на підставі вказаних звернень, які стосуються ходу проведення досудового розслідування кримінального провадження за № 001355 (т. 1 а.с. 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 13, 15, 16, 51, 57, 59, 60, 61, 62, 64, 65, 67, 94, 95, 96, 97, 100, 101, 103, 104, 105, 106, 107, 108, 109, 110, 119, 124, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 172, 173, 174, 175, 200, 201, 202, 203, 205, 206, 207, т. 2 а.с. 28 - 31, 32 , 33 34, 35 - 36, 37, 38, 39, 42, 43, 46, 51, 52, 104).

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що за наслідками оскарження ОСОБА_1 постанови слідчого про закриття кримінального провадження Шосткинський міськрайонний суд Сумської області 07 травня 2015 року постановив ухвалу, якою скасував постанову слідчого СВ Шосткинського МВ УМВС України в Сумській області Довженка М.С. від 19.12.2014 року про закриття кримінального провадження за № 001355, а матеріали вказаного провадження направлено до СВ Шосткинського МВ УМВС України в Сумській області (т. 1 а.с. 3).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Частиною 6 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Отже, за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Виходячи з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, свої вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди позивачка обґрунтовувала незаконними рішеннями органів досудового розслідування і прокуратури та їх бездіяльністю під час досудового розслідування кримінального провадження за № 001355, що, на думку позивачки, підтверджується ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07 травня 2015 року та рядом відповідей, наданих посадовими особами правоохоронних органів на підставі її звернень, які стосуються ходу проведення досудового розслідування кримінального провадження.

Однак, як вважає колегія суддів, вказані обставини не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Процесуальні рішення органу поліції та прокуратури і їх бездіяльність в рамках проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні, на які посилалась позивачка, були предметом оскарження в передбаченому КПК України порядку, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Ураховуючи викладене, той факт, що вищевказаним судовим рішенням від 07 травня 2015 року була скасована постанова слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій з боку органу досудового розслідування та завдання моральної шкоди позивачці, враховуючи, що права та інтереси заявника були поновлені у встановленому законом порядку.

Таким чином, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги позивачки про те, що матеріали справи містять достатньо доказів для визнання бездіяльності неправомірною та покладення на відповідачів цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди.

Отже, позивачка не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй Головним управлінням національної поліції в Сумській області та прокуратури Сумської області матеріальної та моральної шкоди.

Таким чином, правові підстави для застосування норм ч. 6 ст. 1174 ЦК України, на яку посилається ОСОБА_1 в позовній заяві, та відшкодування шкоди у заявленому позивачем розмірі, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Твердження позивача в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно не залучив до участі у справі її чоловіка ОСОБА_2 у якості третьої особи з самостійними вимогами не можуть бути підставою для скасування оскарженого рішення суду, виходячи з наступного.

09 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду із заявою про вступ у справу в якості третьої особи на стороні позивача (т. 1 а.с. 50), у судовому засіданні 01 лютого 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 232 - 233).

Відповідно до ст. 52 ЦК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, вступають у справу шляхом пред`явлення позову до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Беручи до уваги тривалість розгляду справи (з січня 2017 року) та те, що позивачка неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, а остання позовна заява, яка надійшла до місцевого суду 10 червня 2019 року, підписана як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , проте, подана після закінчення підготовчого провадження, тому колегія суддів погоджується з висновком суду , викладеним в ухвалі від 15 січня 2020 року (т. 2 а.с. 142), про відмову в залученні ОСОБА_2 в якості позивача у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову і не містять посилань на такі порушення, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду, відповідно, без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1; ст. 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 січня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.І. Криворотенко (суддя-доповідач)

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик