Справа № 595/1467/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2020

м.Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: Головуючого судді Содомори Р.О.,

при секретарі Присташ П.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бучачі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Соколівської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, КП «Бучацьке РБТІ» про визнання права власності та визнання права власності на спадкове майно за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Соколівської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, КП «Бучацьке РБТІ», згідно якого просить визнати право власності на 1/7 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 ; визнати право власності на спадкове майно за заповітом на 1/7 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , яке залишилось після смерті ОСОБА_3 ; скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_1 , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , видане Соколівською сільською радою Бучацького району Тернопільської області на ім`я ОСОБА_4 , та зареєстровано на паперових носіях в КП «Бучацькому РБТІ», 12 грудня 2007 року, номер запису 201 в книзі 16а; скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 20 вересня 2017 року ОСОБА_5 державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори Тернопільської області, на ім`я ОСОБА_2 , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , серія та номер: 1119, скасувати запис про державну реєстрацію права власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 212, за номером запису права власності:22432164, за реєстраційним номером майна: 21401059.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що вона проживає в житловому будинку по АДРЕСА_1 з 1977 року. 27 лютого 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що 12 грудня 2007 року ОСОБА_4 зареєструвала право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в Комунальному підприємстві «Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації», об`єкт нерухомого майна 21401059. Цим самим ОСОБА_4 позбавила її та ОСОБА_3 права спільної сумісної власності члена колгоспного двору 20 вересня 2017 року ОСОБА_2 в Державній нотаріальній конторі оформила свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудам по АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами ОСОБА_2 успадкувала після смерті ОСОБА_4 .

Згідно погосподарської книги Соколівської сільської ради станом на 15 квітня 1991 рік будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано до суспільної групи господарств - колгоспний двір. На 15 квітня 1991 року у житловому будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_4 - голова колгоспного двору, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 .

ОСОБА_1 проживає у спірному будинку з дня народження по даний час, зробила капітальний ремонт та виконує поточні ремонти спірного житлового будинку, здіснює оплату за спожитий газ та електроенергію.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/7 житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 , яке належало йому на праві особистої власності. ОСОБА_3 за життя залишив заповіт (зареєстрований в реєстрі Соколовській сільської ради №11 від 22.03.2010 року), згідно з яким все своє майно він заповів дочці ОСОБА_1 . Факт прийняття спадщини ОСОБА_1 підтверджується довідкою Золотопотіцької селищної ради Бучацькогго району про постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем. Просить позов задоволити.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви позов підтримує, просить суд розглядати справу у її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви позов визнає, просить суд розглядати справу у її відсутності.

Представник третьої особи Соколівської сільської ради Бучацького району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви позов визнає, просить суд розглядати справу у його відсутності.

Представник третьої особи КП «Бучацьке РБТІ» в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у його відсутності. При вирішенні справи покладається на думку суду.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно довідки № 648 від 12.10.2020 року, виданої Золотопотіцькою селищною радою Бучацького району Тернопільської області, вбачається, що станом на 01.01.1991 рік суспільна група господарства ОСОБА_4 відноситься до колгоспного двору, згідно по господарської книги № 4 від 1991 року, особ.рах. № НОМЕР_2 .

Із погосподарської книги вбачається, що станом на 1991 рік у житловому будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_4 - голова колгоспного двору, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 .

Згідно рішення Бучацького районного суду від 15.04.2011 року № 2-259(2011р) вбачається, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_10 , після чого прізвище її змінилося із « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Соколів Бучацького району помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Соколівською сільською радою Бучацького району Тернопільської області.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, у виді 1/7 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 спадщина відкрилася за заповітом, який був складений ним 22.03.2010 року і посвідчений секретарем Соколівської сільської ради.

Згідно вказаного заповіту спадкодавець, все своє майно, заповів позивачці ОСОБА_1 .

Позивачка є спадкоємцем за заповітом, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця фактично спадщину прийняла, оскільки проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою № 223 від 07.03.2019 року, виданою Золотопотіцькою селищною радою.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Соколів Бучацького району померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , видане Соколівською сільською радою Бучацького району Тернопільської області.

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, яке згідно заповіту, який був складений нею 15.11.2007 року і посвідчений секретарем Соколівської сільської ради, спадкодавець заповіла ОСОБА_2

ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця фактично спадщину прийняла, оскільки проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою № 841, виданою Золотопотіцькою селищною радою.

12.12.2007 року Комунальним підприємством «Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації» здійснено реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_4 , де вказали форма власності «приватна».

20 вересня 2017 року державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , спадщина на яку видане свідоцтво складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що житловий будинок в АДРЕСА_1 відноситься до майна колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_4 .

Членом колгоспного двору була позивачка - ОСОБА_1 та ОСОБА_13 , оскільки проживали та були зареєстровані в даному будинку разом з головою колгоспного двору, що підтверджується записами у по господарській книзі.

Відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» і відповідно до чинного на той час порядку обліку господарств колгоспних дворів, все майно колгоспного двору обліковувалося за головою колгоспного двору.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору.

За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України «Про власність», кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору, які не втратили право на витребування частки. Таким чином, незважаючи на той факт, що голова колгоспного двору отримував свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок всі члени колгоспного двору мали рівну частку житлового будинку з господарськими спорудами, а саме по 1/7 частині.

Отже, щодо заявлених позивачем вимог про визнання права власності на 1/7 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який входив до суспільної групи колгоспний двір, у зв`язку з припиненням існування колгоспного двору, суд приходить до наступних висновків.

Існування колгоспного двору припинено 15 квітня 1991 року на підставі набуття чинності ЗУ «Про власність».

Усі члени колгоспного двору мали право на вказаний вище будинок з господарськими будівлями та спорудами по 1/7 частині кожен, що підтверджується матеріалами справи і не спростовано відповідачем.

З огляду на викладене, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору, яким слід вважати і позивачку, яка не вибула з членів двору, та не втратила права на частку в його майні, яка визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

За встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що в частині визнання права власності на 1/7 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який входив до суспільної групи колгоспний двір, у зв`язку з припиненням існування колгоспного двору позов підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , то суд зазначає наступне. Як встановлено судом, ОСОБА_3 був членом колгоспного двору, та мав право на 1/7 частину житлового будинку, який входив до суспільної групи колгоспний двір. Вказане майно заповів позивачці, яка спадщину прийняла, оскільки проживала із спадкодавцем на день його смерті, у зв`язку з чим вступила в управління та володіння спадковим майном.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання права власності на спадкове майно за заповітом, на 1/7 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами,

який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

В постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року (справа №167/281/16-ц) висловлена правова позиція з якої витікає, що під час розгляду питання обґрунтованості вимог про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, суд має встановити чи мали місце порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, чи уповноважений приватний нотаріус на вчинення такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину, а також чи мала особа право на спадкування, чи отримано спадкоємцем спадщину, чи стосується прав та інтересів третіх осіб видача спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 41 Конституції України, закріплено також, що право приватної власності надувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Статтею 328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ст.ст.76, 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Ст.81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши вищенаведені обставини, матеріали даної справи, дослідивши докази надані сторонами, суд вважає, що оскільки позивачка була членом колгоспного двору, та мала частку у його майні, а також є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , то свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на ім`я ОСОБА_2 порушує її права, як власника частки у майні та спадкоємця, а тому таке свідоцтво підлягає скасуванню. Крім того, незважаючи на той факт, що голова колгоспного двору ОСОБА_4 отримала свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок, всі члени колгоспного двору мали рівну частку житлового будинку з господарськими спорудами, а тому свідоцтво про право власності на нерухоме майно на її ім`я підлягає скасуванню, оскільки воно порушує право позивача та інших осіб, позбавивши їх їхньої частки у майні бувшого колгоспного двору.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13,76, 81, 236-265 ЦПК України, ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 321,328,392, 1218, ст.1220-1223, 1233-1236 ,1301 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/7 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за заповітом, на 1/7 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серії САВ №946797, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , видане Соколівською сільською радою Бучацького району Тернопільської області на ім`я

ОСОБА_4 , та зареєстровано на паперових носіях в КП «Бучацькому РБТІ», 12 грудня 2007 року, номер запису 201 в книзі 16а.

Скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 20 вересня 2017 року ОСОБА_5 державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори Тернопільської області, на ім`я ОСОБА_2 , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , серія та номер: 1119, скасувати запис про державну реєстрацію права власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 212, за номером запису права власності:22432164, за реєстраційним номером майна: 21401059.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду безпосередньо або через Бучацький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Р. О. Содомора