Справа № 148/2383/19
Провадження № 22-ц/801/587/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 рокуСправа № 148/2383/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в м. Вінниця цивільну справу № 148/2383/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» про визнання кредитного договору недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 січня 2020 року про повернення позовної заяви, постановлену в складі судді Саламахи О.В.,

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кредекс фінанс», в якому просила визнати недійсним кредитний договір № 155/5338BCLC від 13 квітня 2012 року, який укладено між позивачем та ПАТ «Платинум банк».

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 20 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав невідповідності її нормам статей 175,177 ЦПК України.

А саме, залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог ч.2 ст. 175 ЦПК України до позовної заяви не додано документів, на основі яких можна встановити особу, що звернулася з цим позовом, у зв`язку з чим суд побавлений можливості перевірити наявність відповідних повноважень у особи, яка залишила свій підпис від імені ОСОБА_1 .

Також всупереч п.2 ч.2 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві відсутні відомості про поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та електронної пошти відповідача.

Позовна заява не містить посилань на докази, якими обґрунтовані заявлені вимоги, а також особа, яка подала позов обмежилася лише подачею позову без додавання будь-яких інших матеріалів, крім клопотання про призначення експертизи, що суперечить вимогам п.5 ч. 3 ст. 175, ч.5 ст. 177 ЦПК України.

Заявнику надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали без руху.

03 січня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву, в якій вказала про часткове виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху і зазначила, що вимога щодо вказівки ідентифікаційного номера юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України, а тому є необґрунтованою щодо позивача-фізичної особи, а відомості щодо поштового індексу, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти відповідача їй не відомі. Обов`язок позивача додавати документи на основі яких суд встановлює особу, яка звернулася до суду не передбачено нормами статей 175,177 ЦПК України. Щодо відсутності доказів, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, то вказала, що не має можливості надати для суду такі докази, оскільки оригінал оспорюваного кредитного договору відсутній у позивача, і на усні прохання відповідач відмовляється його надавати, в зв`язку з чим просить витребувати його у ТОВ «Кредекс фінанс» для проведення почеркознавчої та хімічної експертизи, при цьому саме на цей доказ, позивач посилається у своїй позовній заяві. Тому просила прийняти до розгляду позовну заяву.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 січня 2020 року позовну заяву, подану від імені ОСОБА_1 до ТОВ «Кредекс фінанс» про визнання кредитного договору недійсним визнано неподаною і повернуто разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не усунула недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, а лише надала формальні пояснення, у яких залишені поза увагою вимоги, наведені в ухвалі суду від 20 грудня 2019 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, матеріали позову направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що на виконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху була надана нова редакція позовної заяви, в якій виправлена технічна описка в адресі відповідача. Оскільки інші вимоги не ґрунтувалися на нормах ЦПК України, щодо них були надані пояснення в заяві про усунення недоліків. Суд першої інстанції цих обставин не врахував та дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

На підставі розпорядження керівника апарату Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл справи в частині заміни судді, яка входить до складу колегії Марчук В.С., та визначено нового суддю Войтка Ю.Б.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ч.ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви та до документів, що додаються до неї, викладені в статтях 175, 177 ЦПК України.

За змістом статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

По справі встановлено, що ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 20 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Кредекс фінанс» про визнання недійсним кредитного договору залишено без руху з підстав невідповідності вимогам статті 175,177 ЦПК України та надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Однією із підстав для залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції вказав порушення вимог ч. 2 ст. 175 ЦПК України, а саме до позовної заяви не додано документів, на основі яких можна встановити особу, що звернулася з цим позовом, у зв`язку з чим суд побавлений можливості перевірити наявність відповідних повноважень у особи, яка залишила свій підпис від імені ОСОБА_1 .

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими.

Зокрема положення ч.2 ст. 175 ЦПК України, на які послався суд першої інстанції передбачають, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Так, 18 грудня 2019 року Тульчинським районним судом Вінницької області була зареєстрована позовна заява ОСОБА_1 , яка містить підпис особи позивача.

Зі змісту позовної заяви не вбачається, що вона подана чи підписана від імені ОСОБА_1 іншою особою, зокрема її представником.

Висновки суду про те, що позовна заява може бути підписана іншою особою в інтересах ОСОБА_1 ґрунтуються на припущеннях, що є недопустимим.

Водночас вимога суду додати до позовної заяви документи, що посвідчують особу, яка звернулася з позовом, а також встановлення наявності повноважень у особи на звернення з позовом на підставі документів, що посвідчують особу не ґрунтується на законі, оскільки не передбачена нормами процесуального законодавства.

Згідно з нормами статей 58-62, ч. 7 ст. 177 ЦПК України суд може перевірити наявність повноважень представника на підставі документів, перелік яких зазначений у ст. 62 ЦПК України, а не документів, що посвідчують особу.

Відповідно до п. 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

За змістом даної норми, на позивача покладається обов`язок зазначити у позовній заяві, поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти сторін та інших учасників справи, зокрема, відповідача, якщо такі відомості позивачу відомі.

Згідно із ч.ч.1, 7 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року№ 755-IV відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.

Державні органи, у тому числі суди, безоплатно отримують відомості з Єдиного державного реєстру з метою здійснення ними повноважень, визначених законом, виключно в електронній формі через портал електронних сервісів у порядку, визначеному Міністерством юстиції України в Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пунктів 2,10,18 частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (далі - ідентифікаційний код); місцезнаходження юридичної особи; інформація для здійснення зв`язку з юридичною особою: телефон, адреса електронної пошти.

Отже, у випадку, коли позивачу невідомі вищевказані відомості, суд наділений можливістю самостійно їх перевірити у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, відсутність таких відомостей у позовній заяві сама по собі не може бути підставою для повернення позовної заяви.

Крім іншого, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, судом першої інстанції зазначено, що позивачем не виконано вимоги ч.5 ст. 177 ЦПК України, яка передбачає, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Зокрема, судом було зазначено, що позивачка обмежилася лише подачею позовної заяви без додавання будь-яких інших матеріалів, крім клопотання про проведення почеркознавчої та хімічної експертизи, а тому ОСОБА_1 слід усунути і цей недолік позовної заяви.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За змістом частин другої, п`ятої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Згідно з частиною 3 статті 177 ЦПК України у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про витребування доказів тощо.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кредекс фінанс» про визнання недійсним кредитного договору №155/5338 BCLC від 13 квітня 2012 року, укладеного між нею та ПАТ «Платинум банк». В позовній заяві позивачка заявила клопотання про витребування оригіналу кредитного договору з ТОВ «Кредекс фінанс», а також клопотання про призначення почеркознавчої та хімічної експертизи кредитного договору.

Зокрема частиною 6 статті 177 ЦПК України передбачено, що до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування.

ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що 02 грудня 2019 року отримала постанову відділу виконавчої служби Тульчинського району на підставі виконавчого листа, виданого Тульчинським районним судом, після чого 03 грудня 2019 року ознайомилася з матеріалами цивільної справи, в якій містилася копія кредитного договору №155/5338 BCLC від 13 квітня 2012 року та виявила, що її підпис під цим договором підроблений.

З підстав, що волевиявлення на підписання цього договору не було, просила визнати його недійсним.

З урахуванням того, що позивач стверджує, що оригінал оспорюваного кредитного договору у неї відсутній, в зв`язку з чим було заявлено клопотання про його витребування судом, в цій частині позовна заява відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України.

Проте, відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1 зазначила ТОВ «Кредекс фінанс».

Позовні вимоги саме до цього відповідача обґрунтовувала тим, що ТОВ «Кредекс фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № 155/5338BCLC від 13 квітня 2012 року на підставі договору факторингу №1/15-ФКю від 08 травня 2015 року, що був укладений з ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів».

ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», набуло право вимоги за кредитним договором № 155/5338BCLC від 13 квітня 2012 року на підставі договору факторингу №3 від 15 жовтня 2012 року, що був укладений з ТОВ «ФК» «Бізнесфінанс».

ТОВ «ФК» «Бізнесфінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № 155/5338BCLC від 13 квітня 2012 року на підставі договору факторингу №20120926-Г від 26 вересня 2012 року, що був укладений з ПАТ «Платинум банк».

Таким чином, ТОВ «Кредекс фінанс», є новим кредитором у зобов`язаннях відповідно до умов кредитного договору № 155/5338BCLC від 13 квітня 2012 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги до ТОВ «Кредекс фінанс» вищевказаними обставинами, позивачка не додала до позовної заяви докази, які їх підтверджують, не зазначила у кого знаходяться оригінали вищевказаних доказів, причини, з яких такі докази не можуть бути додані до позовної заяви, докази, що позивачкою вживалися заходи для їх отримання, клопотання про їх витребування позивачка не заявляла.

Також ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що копія оспорюваного договору, яка містить підпис, вчинений іншою особою від її імені, була виявлена нею після отримання постанови відділу виконавчої служби Тульчинського району на підставі виконавчого листа, виданого Тульчинським районним судом та після ознайомлення з матеріалами цивільної справи.

Проте, позивачкою також не було додано жодних доказів на обґрунтування вказаних обставин, зокрема копії вказаної постанови державної виконавчої служби, на яку остання посилається у своїй позовній заяві, як і не було вказано причин, з яких цей доказ не може бути додано до позовної заяви.

Вищевказані обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги, зокрема, що ТОВ «Кредекс фінанс» набуло право вимоги за оспорюваним кредитним договором і є відповідачем у цій справі, мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, посилаючись на відповідні документи на підтвердження цих обставин у позовній заяві, ОСОБА_1 не додала їх до позовної заяви.

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без руху, вказав на такі недоліки позовної заяви та роз`яснив процесуальні наслідки невиконання вимог ухвали суду у встановлений судом строк, зокрема в частині невиконання ч.5 ст.177 ЦПК України щодо обов`язку додати всі наявні докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Проте ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду знову обмежилася лише вказівкою на те, що оригінал оспорюваного кредитного договору № 155/5338BCLC від 13 квітня 2012 року, укладеного між нею та ПАТ «Платинум Банк» відсутній, на підставі чого просила його витребувати у відповідача для проведення експертизи, оскільки це є основним доказом у справі.

Інші докази, на які позивачка посилається у позові, не подала, а також не заявляла про неможливість їх подання до суду.

Тобто, вимоги ухвали суду першої інстанції в частині обов`язку додати всі наявні докази, на які посилається позивачка у позові, на яких ґрунтуються позовні вимоги, ОСОБА_1 в повному обсязі не виконані.

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

У розумінні частини першої статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Недотримання ОСОБА_1 обов`язкових вимог до форми і змісту позовної заяви перешкоджає початку процесу, тому що суд не має необхідної інформації для відкриття провадження у справі. Зазначені недоліки не дають правових підстав для відкриття провадження по справі, оскільки є суттєвими.

За таких обставин, є правильними висновки суду першої інстанції про повернення позовної заяви ОСОБА_1 з підстав неусунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі без руху від 20 грудня 2019 року в частині обов`язку додати всі наявні докази, на які посилається позивач на обгрунтування своїх вимог.

Помилки, допущені судом першої інстанції при визначенні інших підстав для залишення позовної заяви без руху, правильність висновків суду першої інстанції, наведених в ухвалі від 10 січня 2020 року не спростовують і не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Водночас згідно з ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник