ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/68/20 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Сташків Б. І.,

секретаря - Сович Н.А.

сторін - представника позивача ПАТ Укрсиббанк адвоката Ребрика А.М., відповідача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і її

представника адвоката Берегуляка В.Ф.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року, постановлене суддею Ромазаном В.В. у цивільній справі № 607/13538/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 26 жовтня 2007 року між Банком та чоловіком відповідача ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, забезпечений іпотекою квартири АДРЕСА_1 строком до 23.10.2037 року, за умовами якого ОСОБА_4 надано в кредит 35 000 дол. США, який останній зобов`язувався повертати щомісячними платежами разом з процентами, нарахованими згідно умов Договору. В зв`язку зі смертю 08.05.2015 року позичальника ОСОБА_4 і прийняттям спадщини його дружиною ОСОБА_1 в інтересах двох неповнолітніх дітей, Банк звернувся до законного представника неповнолітніх з вимогою про повернення заборгованості за кредитним договором, що утворилася в сумі 20 911, 72 дол. США, що на дату звернення з позовом 30.10.2017 року еквівалентно 562, 018 грн. 81 коп., з яких: 20 638 дол. США 09 центів, що за курсом НБУ складає 519 545 грн. 67 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 273 дол. США 63 цент, що за курсом НБУ складає 6 888 грн. 39 коп.- заборгованість по відсотках. Беручи до уваги те, що вимога Банку про повернення заборгованості за кредитним договором відповідачем не була задоволена, просило в рахунок погашення заборгованосіт звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № 0 від 26 жовтня 2007 року в розмірі 20 911 дол. США 72 центи, що за курсом НБУ станом не день ухвалення судового рішення складає 526 434 грн. 06 коп., з яких: 20 638 дол. США 09 центів, що за курсом НБУ на день ухвалення судового рішення складає 519 545 грн. 67 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 273 дол. США 63 цента, що за курсом НБУ на день ухвалення судового рішення складає 6 888 грн. 39 коп. - заборгованість за відсотками, звернуто стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» на квартиру АДРЕСА_1 та належала на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу серії BKA № 649490 від 26.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу Василевич О.О., за реєстровим номером 4042, на підставі і з застосуванням процедури продажу - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з визначенням та встановленням початкової ціни на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства та зазначенням, що рішення в частині звернення стягнення на майно (квартиру АДРЕСА_1 ) на період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна з громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII не підлягає примусовому виконанню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його постановленим без встановлення дійсних обставин, що мають значення для справи, оцінки наданих доказів та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неврахування судом при прийнятті рішення належного виконання позичальником ОСОБА_4 за життя своїх зобов`язань за вказаним договором, наслідком чого є відсутність передбачених законом підстав для задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Крім цього, на думку апелянта, судом першої інстанції не враховано інтересів неповнолітніх дітей, які проживають в спірній квартирі та яка є єдиним та постійним житлом спадкоємців - неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Також, звертає увагу, на ненадання належної правової оцінки судом і тій обставині, що спадкоємці ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не в змозі виконати зобов`язання кредитодавця, оскільки є неповнолітніми та в силу свого віку не отримують самостійного доходу, а їх законний представник ОСОБА_1 - одинока мати, яка утримуючи двох неповнолітніх дітей не має можливості погасити заборгованість, що виникла внаслідок невиконання зобов`язання її чоловіком, який помер.

На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в якому зазначено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового манна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Відзив від ПАТ «УкрСиббанк» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 і її представник адвокат Берегуляк В.Ф. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» - адвокат Ребрик А.М. апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення законним і обгрунтованим, таким, що скасуванню не підлягає. Такими, що спростовуються змістом оскаржуваного рішення вважає доводи апелянта щодо неврахування судом вимог ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Безпідставними вважає й посилання апелянта в частині відсутності у неповнолітніх дітей позичальника ОСОБА_4 будь-яких доходів, як підстави відсутності в них цивільно-правової відповідальності, оскільки таким обов`язком наділена їх мати ОСОБА_1 , яка є їх законним представником.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України наділяє суд апеляційної інстанції правом провести розгляд справи в його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 13.11.2002 року розірвано (т. 1 а.с. 100).

У даному шлюбі народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 2 а.с. 4-5).

26 жовтня 2007 року між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (т. 1 а.с. 18), згідно з умовами якого Банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 35 000,00 дол. США шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника, а позичальник зобов`язувався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені договором, але не пізніше 23.10.2037 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, та сплатити проценти в порядку та на умовах, передбачених даним договором (п.1.1., 1.2, 1.3 Кредитного договору).

Виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором було забезпечено іпотекою належної ОСОБА_4 на праві власності квартири загальною площею 41,8 кв. м, що по АДРЕСА_2 , з приводу чого між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 було укладено відповідний договір (т. 1 а.с. 47).

Предмет іпотеки перебував у власності позичальника на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного із ОСОБА_6 , та посвідченого одночасно з цим іпотечним договором приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. 26 жовтня 2007 року.

За п. 1.4 зазначеного договору за домовленістю сторін вартість предмета іпотеки становить 271 920 грн.

Пунктом 6.8 зазначеного договору передбачено, що іпотека зберігає силу у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення іпотекодавцем боргу за договором, що обумовлює основне зобов`язання на іншу особу або змінюється власник предмета іпотеки з інших підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_4 позичальник ОСОБА_4 помер (т. 1 а.с. 52).

Після його смерті відкрилася спадщина на предмет іпотеки двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Спадкоємцями першої черги за законом після померлого ОСОБА_4 є його мати ОСОБА_7 та двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

І сам ОСОБА_4 , і його спадкоємці на час його смерті були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_4 , належній на праві власності його матері ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 102).

Мати ОСОБА_4 - ОСОБА_7 18 травня 2015 року подала до Другої Тернопільської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її сина (т. 1 а.с. 93).

28 жовтня 2015 року ОСОБА_1 , як мати та законний представник її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , у визначений законом шестимісячний строк, звернулася до Другої Тернопільської Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини неповнолітніми дітьми померлого (т. 1 а.с. 104).

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, після смерті ОСОБА_4 18 травня 2015 року заведена спадкова справа № 43/2015 (номер у спадковому реєстрі 57458949).

29 травня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» листом за № 15-1/21852 надіслав ОСОБА_1 інформацію щодо припинення нарахування відсотків за отриманим ОСОБА_4 кредитом, одночасно повідомивши спадкоємців про обов`язок погашення заборгованості за кредитом у зв`язку з набуттям ними права на спадщину (т. 1 а.с. 220).

26.06.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» направив до Першої Тернопільської Державної нотаріальної контори претензію за № 30-4/818 до спадкоємців померлого про наявність кредиторської заборгованості у розмірі 20 911, 72 дол. США та просив нотаріуса повідомити спадкоємців про вимоги банку (т. 1 а.с. 59).

09 липня 2015 року Першою Тернопільською державної нотаріальною конторою вказану претензію банку за № 2424/01-16 було направлено до Другої Тернопільської державної нотаріальної контори, за місцем знаходження спадкової справи.

14.07.2016 року за № 30-3/1248 ПАТ «УкрСиббанк» направив запит до Другої Тернопільської державної нотаріальної контори щодо направлення йому інформації про осіб, яким видані свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 та спадкоємців, якими подано заяви про відмову від спадщини (т. 1 а.с. 61).

З інформації, наданої Другою Тернопільською Державною нотаріальною конторою, вбачається, що станом на 22.07.2016 року свідоцтво про право на спадщину на майно ОСОБА_4 згідно заведеної спадкової справи спадкоємцям не видавалося (т. 1 а.с. 62).

Відповідно до Інформаційної довідки № 101650466 від 26.10.2017 року квартира, що передана в іпотеку та знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 , обтяжена іпотекою та знаходиться під забороною відчуження на користь АТ «УкрСиббанк» (т. 1 а.с. 63).

Згідно довідки Голови ОСББ «Чехова 16» від 24 червня 2019 року № 5/19, у квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх мати ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 200).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.10.2019 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не мають у власності нерухомого майна (т. 1 а.с. 223-225).

Згідно наданого Банком графіку платежів та довідки - розрахунку заборгованості за кредитом, заборгованість за кредитним договором № 0 від 26.10.2007 року складає 20 911,72 дол. США, що станом на 30.10.2017 року (дату звернення з позовом) за курсом НБУ становить 26, 875781 грн. за 1 дол. США та еквівалентно 562 018 грн. 81 коп., з яких: 20 638, 09 дол. США - заборгованість за кредитом; 273, 63 дол. США - заборгованість за процентами, нарахованими з 01.04.2015 року до 07.05.2015 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

За ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна.

За ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно вимог ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У відповідності до ч. 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно вимог ст. ст. 12, 33 ЗУ «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до вимог ст.ст. 1218, 1219 ЦК України зобов`язання боржника за кредитним договором не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

У відповідності до ст. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що набрав чинності 07 червня 2014 року, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнено (відчужено без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що існуюча заборгованість за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, законним представником неповнолітніх дітей позичальника ОСОБА_4 , які прийняли спадщину після його смерті, - ОСОБА_1 не погашена.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком Тернопільського міськрайонного суду, як таким, що відповідає вимогам закону й зробленим на підставі наявних у справі доказів.

Так, встановивши, що після смерті позичальника ОСОБА_4 спадщину прийняли його неповнолітні діти, а також те, що кредитні кошти ОСОБА_4 Банку не були повернуті в повному обсязі, а вимога позивача про погашення кредиторської заборгованості спадкоємцями померлого ОСОБА_4 в межах вартості майна, одержаного ними у спадщину не задоволена, суд першої інстанції, на думку колегії суддів прийшов до вірного висновку про наявність у відповідача ОСОБА_1 , як законного представника неповнолітніх, обов`язку щодо задоволення вимоги банку про повернення існуючої заборгованості, що складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих до дня смерті позичальника шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

При цьому, висновок суду щодо відсутності правових підстав вважати договір іпотеки припиненим колегія суддів вважає обгрунтованим, як такий, що узгоджується з вимогами ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та ст. 593 ЦК України, які не містять такої підстави припинення договору іпотеки, як смерть боржника за основним зобов`язанням.

Також, з урахуванням тієї обставини, що квартира, яка є предметом іпотеки є єдиним місцем проживання неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх матері ОСОБА_1 , а загальна площа квартири не перевищує 140 кв. м і згода на відчуження її відсутня, вірними, як такі, що відповідають вимогам п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є й висновки суду першої інстанції, що рішення в частині звернення стягнення на майно на період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна з громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII не підлягає примусовому виконанню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незаконності рішення з посиланням на неврахування судом вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та інтересів неповнолітніх дітей, які проживають в спірній квартирі, і яка є їх єдиним та постійним житлом, колегія суддів відхиляє, як такі, що спростовуються змістом оскаржуваного рішення, з якого вбачається, що зазначені обставини були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки таким, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою повністю погоджується колегія суддів, звернувши увагу апелянта на те, що самі по собі вимоги ЗУ № 1304-VII, на які вона посилається в апеляційній скарзі, є лише підставою для зупинення виконання рішення суду на час дії мораторію, а не підставою для відмови в позові, як помилково вважає відповідач ОСОБА_1 .

Так само підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незаконності рішення суду з посиланням на відсутність передбачених законом підстав для задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки, так як позичальник ОСОБА_4 виконував зобов`язання за вказаним договором належним чином, оскільки на даний час кредитна заборгованість не погашена й обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю в межах вартості майна одержаного у спадщину передбачений нормами ст. 1282 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо незаконності рішення суду з посиланням на не неврахування тієї обставини, що неповнолітні діти в силу свого віку не мають змоги погашати заборгованість, оскільки не мають доходів, колегія суддів вважає безпідставними з урахуванням того, що такий обов`язок до досягнення дітьми повноліття лежить на їх матері ОСОБА_1 , яка є законним представником неповнолітніх дітей і якою в їх інтересах і було реалізоване передбачене законом право на прийняття спадщини. Крім цього, станом на час перегляду справи апеляційним судом ОСОБА_3 досяг повноліття, що не позбавляє ОСОБА_1 вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження в ході примусового виконання рішення суду.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За ч. 1ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги те, що рішення Тернопільського міськрайонного суду в даній справі прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 16 березня 2020 року.

Головуючий

Судді