ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2019 року про залишення скарги без розгляду

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Голосіївський відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2019 року скаргу ОСОБА_1 , з участю заінтересованих осіб: Голосіївського відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_1 будучи обізнаною про наявність постанови державного виконавця від 30 травня 2016 року, мала можливість не лише самостійно відстежувати інформацію про наявність відкритого виконавчого провадження і вчасно знайомитись з його матеріалами, а й право оскаржити дії державного виконавця щодо прийняття цієї постанови протягом строків, встановлених Законом України «Про виконавче провадження» і ст. 449 ЦПК України. При цьому, оскарження дій державного виконавця у порядку Закону України «Про виконавче провадження», жодним чином не позбавляло заявницю оскаржувати ці дії одночасно і до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду від 14 листопада 2019 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу, що призвело до неправильного висновку про залишення скарги без розгляду, оскільки ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження №30363547 за виконавчим документом № 2-8774/2009, виданим 24 січня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини в необхідні строки та бути обізнаною в правомірності чи неправомірності ведення справи, її правомірного закінчення або неправомірного закінчення, не мала можливості, у зв`язку з територіальністю.

У березні 2020 року представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначала про законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення та просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2009 року у справі № 2-8774/09 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини у розмірі ј частини заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 17 серпня 2009 року до досягнення донькою ОСОБА_4 трьох років.

30 травня 2016 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відповідно до п. 6 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Про наявність вищевказаної постанови стягувачу було відомо на початку 2019 року, що й послужило підставою для її звернення до Міністерства юстиції України з заявою, в якій просила перевірити матеріали виконавчого провадження № 8774/2009.

Разом із тим, ОСОБА_1 звернулася зі скаргою до суду лише 14 листопада 2019 року, тобто з пропущенням десятиденного строку звернення зі скаргою.

Відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Отже, постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення скарги без розгляду, суд першої інстанції вірно керувався нормами ст. 126 ЦПК України, згідно якої, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, ч. 1, 2 ст. 449 ЦПК України, яка визначає, що скаргу може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Встановивши, що стягувач звернулася до суду зі скаргою з пропущенням десятиденного строку, заяви про поновлення строку на подачу скарги не подала, як і доказів, щодо поважності пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про залишення скарги без розгляду.

Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» строки звернення заявника зі скаргою до суду є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконне залишення скарги без розгляду, з огляду на отримання 07 листопада 2019 року відповіді Міністерства юстиції України, зі змісту якої офіційно дізналася про порушення своїх прав та інтересів, як стягувача, не заслуговують на увагу, оскільки ч.1 ст. 449 ЦПК України встановлений десятиденний строк, про зміст якого скаржник не могла не бути обізнаною, адже Цивільний процесуальний кодекс України є основним нормативним актом, який регулює здійснення судочинства загальними судами і відповідно визначає процесуальний порядок звернення з такими скаргами та їх розгляду судом.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що скарги, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, що не позбавляє скаржника в подальшому права на звернення з клопотанням про поновлення такого строку.

Доводи апеляційної скарги про неможливість бути обізнаною в необхідні строки в правомірності чи неправомірності ведення справи, її правомірного або неправомірного закінчення, у зв`язку із територіальністю, не заслуговують на увагу суду, як такі, що висновків суду не спростовують та обґрунтовані формальними міркуваннями.

Інші доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала судді постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення через свою недоведеність, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида