РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/95/20
Провадження № 2/327/67/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2020 року смт.Розівка

Розівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання Беспалько Л.В.,

за відсутності учасників, які повинні брати участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Розівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області (далі Вишнюватська сільрада), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , неповнолітнього ОСОБА_4 в особі його законного представника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа без самостійних вимог Розівська державна нотаріальна контора Запорізької області (далі Розівська нотаріальна контора), про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

На підставі частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в судовому засіданні 02 грудня 2020 року ухвалено вступну та резолютивну частину рішення.

19 березня 2020 року ОСОБА_1 , з урахуванням поданих 01 липня 2020 року уточнень, звернулась до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Листвянка Розівського району Запорізької області померла її мати ОСОБА_7 , після смерті якої залишилось спадкове майно, зокрема, у вигляді трьох земельних ділянок, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Вишнюватської сільради, кадастрові номери яких :02:003:0011, :02:003:0012 та :02:004:0065. За життя ОСОБА_7 залишила заповіт, яким заповіла рідному брату ОСОБА_2 все належне їй майно. Позивач, посилаючись на те, що у визначений законодавством строк для прийняття спадщини вона не звернулась з поважної причини, а саме, через постійне проживання на території Донецької області та пов`язаними із цим складнощами перетину пунктів пропуску на підконтрольну територію України, у первісному позові прохала визначити їй додатковий строк для звернення до нотаріальної контори із відповідною заявою. В подальшому, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 як на підставу поважності пропуску строку для прийняття спадщини послалась на те, що вона виїхала до доньки, яка на той час проживала на території Російської Федерації та була вагітна. За таких обставин, позивач ОСОБА_1 прохала суд визначити їй додатковий строк для подання до Розівської нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, який, на переконання останньої, пропущений з поважної причини.

В судове засідання, позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Комар Г.І. не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (т.2 а.с.61,66). Разом з тим, вказані особи до канцелярії суду подали спільну заяву, в якій зазначили, що ОСОБА_1 позовні вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви та доданих податаних додаткових доказів підтримують в повному обсязі. При цьому, позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Комар Г.І. письмово прохали задовольнити позов та провести судове засідання без їх участі (т.2 а.с.69).

Представник відповідача Вишнюватської сільради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (т.2 а.с.63). У письмовій заяві, поданій до суду, повноважний представник відповідача ОСОБА_8 письмово вказала, що Вишнюватська сільрада не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та справу прохала розглянути без участі відповідача (т.2 а.с.72).

Відповідач ОСОБА_2 , а також неповнолітній відповідач ОСОБА_4 в особі його законного представника ОСОБА_5 ,в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (т.2 а.с.67,68). Разом з тим, до канцелярії суду кожен окремо подали заяви, в яких зазначили, що ними визнаються позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі та прохали їх задовольнити, вказавши, що викладені в позовній заяві обставини підтверджують та не оспорюють, прохали провести судове засідання без їх участі (т.2 а.с.70,71)

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (т.2 а.с.62,64). Разом з тим, 29 квітня 2020 року відповідач ОСОБА_9 подав відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні посилаючись на те, що позивачем не доведено обставин, на які вона посилається, а саме неможливості перетину лінії розмежування з середини 2015 року (т.1 а.с.131-134). Від відповідача ОСОБА_6 будь-яких письмових заяв до суду не надходило.

Представник третьої особи без самостійних вимог завідувач Розівської нотаріальної контори Мацків Т.М. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (т.2 а.с.65), у письмовій заяві, поданій до суду, прохала проводити судове засідання у справі без участі представника третьої особи (т.1 а.с.158).

Виходячи з наведеного, а також положень стст.211,223 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності всіх учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року відповідачам ОСОБА_2 , неповнолітньому ОСОБА_4 в особі його законного представника ОСОБА_5 , а також представнику відповідача Вишнюватської сільради відмовлено у прийнятті визнання ними позову ОСОБА_1 і продовжено розгляд справи (т.2 а.с.74).

Суд, з`ясувавши позицію позивача у справі, викладену у письмовій заяві, а також інших учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76 років в с.Листвянка Розівського району Запорізької області, про що 25 червня 2015 року складено відповідний актовий запис за №88. Вказані відомості підтверджуються свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.5,59).

Спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_7 , складається, зокрема, з належних зазначеній особі трьох земельних ділянок, що розташовані на території Розівського району Запорізької області, а саме, на території Вишнюватської сільради та призначені ля ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с.6-8).

За правилами стст.1216,1217,1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини суд визнав поважними.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_7 (т.1 а.с.9-13).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та копії спадкової справи встановлено, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 за життя залишила заповіт, номер у спадковому реєстрі 57641010, посвідчений 13 травня 2015 року, номер в реєстрі нотаріальних дій 181 (т.1 а.с.51,53-55,61-63,67-72).

Згідно листа завідувача нотаріальної контори, інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та копії спадкової справи встановлено, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 03 липня 2015 року заведено спадкову справу №59/2015, номер у спадковому реєстрі 57643334. З заявами про прийняття спадщини за заповітом та за законом звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відповідно. Інші заяви щодо прийняття або відмови від спадщини до нотаріальної контори не надходили, випадків усунення спадкоємців від права на спадкування не встановлено (т.1 а.с.51-52,57-129).

Тобто, позивач ОСОБА_1 не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом чи заповітом у визначений законодавством шестимісячний строк. Разом з тим, позивач також не зверталася до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини (т.1 а.с.57-129).

Постановою від 01 квітня 2020 року, державним нотаріусом Розівської нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з не зверненням до нотаріальної контори у встановлений законодавством строк, а також відсутністю документів на підтвердження факту постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини (т.1 а.с.32,129).

Правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, викладена у Постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, зводиться до того, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Згідно вимог стст.76,77,79,80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду, посилалася на певні перешкоди, які завадили їй вчасно звернутись до нотаріальної контори для прийняття спадщини, зокрема, проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та активними бойовими діями саме в період часу з червня по грудень 2015 року, що в свою чергу становило загрозу життю та здоров`ю людей, а також у зв`язку зі складнощами перетину пунктів пропуску з міста Макіївка Донецької області, в якому вона постійно проживала на той час (т.1 а.с.2-4,29-31).

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_5 заперечував проти визнання поважною вищевказаної обставини посилаючись на те, що 12 червня 2015 року спільним наказом першого заступника керівника антитерористичного центру при Службі Безпеки України та керівника антитерористичної операції Донецької та Луганської областей №415ог урегульовано спосіб перетину лінії розмежування для осіб, які проживали на непідконтрольних територіях, а також долучив роздруківку з веб-сайту громадської організації «Фундація.101» щодо переміщення людей через лінію зіткнення, відповідно до якої у 2015 році лінію зіткнення перетнуло 4 млн. 52 тис. осіб. Крім того, ОСОБА_5 вказав, що позивач ОСОБА_1 не надала жодних доказів того, що вона взагалі намагалася перетнути лінію розмежування (т.1 а.с.131-134).

У п.24 Постанови Пленуму від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Верховний Суд України роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця, який пропустив цей строк.

Якщо ж у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Разом з тим, судом враховано наступне.

Наказом Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12 червня 2015 №415ог «Про затвердження Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей», затверджено Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. При цьому, затверджений цим наказом Тимчасовий порядок застосовується до закінчення проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Відповідно до п.1.4 вказаного Тимчасового порядку, громадяни України за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу, а іноземці та особи без громадянства паспортний документ, або документ, що його замінює (відповідно до п.1 ст.2 Положення про прикордонний режим, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 27 липня 1998 року № 1147), а також внесення даних про таку особу до електронного реєстру, мають право на вільний та безперешкодний перетин лінії зіткнення через БП, КПВВ.

Затверджений Тимчасовий порядок набуває чинності з моменту його оприлюднення на офіційному сайті Державної фіскальної служби України та Служби Безпеки України (п.6 Наказу). Наказ оприлюднений 16 червня 2015 року.

Таким чином, ОСОБА_1 з вказаного часу мала право на вільний та безперешкодний перетин лінії зіткнення. При цьому, позивач не надала суду доказів на підтвердження того, що вона взагалі намагалася перетнути лінію розмежування та у зв`язку із цим у неї виникли непереборні труднощі.

Крім того, в уточненій позовній заяві, поданій до суду 01 липня 2020 року, ОСОБА_1 фактично змінила обставини щодо поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та зазначила, що встановлений законодавством строк був пропущений нею через те, що вона виїхала на територію Російської Федерації для надання допомоги вагітній доньці ОСОБА_10 , яка на той час проживала в Московській області (т.1 а.с.190-192).

Так, відповідно до повідомлення про прибуття іноземного громадянина або особи без громадянства в місце перебування, ОСОБА_1 у Московській області Російської Федерації поставлена на облік 28 липня 2015 року зі строком перебування до 19 жовтня 2015 року. Згідно ж вказаного повідомлення ОСОБА_1 як іноземний громадянин вибула з Російської Федерації 19 жовтня 2015 року (а.с.223).

Офіційних документів на підтвердження продовження строку перебування на території Російської Федерації після 19 жовтня 2015 року позивачем суду не надано.

При цьому, судом враховано, що спадщина після померлої ОСОБА_7 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто встановлений законом шестимісячний строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини спливав 23 грудня 2015 року. Тобто вже після вибуття ОСОБА_1 з Російської Федерації до спливу вказаного шестимісячного строку залишалося ще два місяці та три дні. На переконання суду, вказаного часу було цілком достатньо для приїзду на підконтрольну на територію України та звернення до нотаріуса з відповідною заявою. Доказів щодо перебування за кордоном після 19 жовтня 2015 року або неможливості приїзду з вказаного часу за місцем відкриття спадщини чи взагалі на будь-яку підконтрольну територію України за межами Донецької та Луганської областей позивачем не надано.

Крім того, навіть перебуваючи на території Російської Федерації, позивач не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом звернення до відповідної консульської установи України в Російській Федерації, а так само направлення такої заяви поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а тому перебування позивача за межами України не може вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Подібний висновок міститься у Постановах Верховного Суду, а саме, від 04 березня 2020 року у справі № 640/8507/17 (провадження № 61-28865св18), від 04 червня 2020 року у справі № 601/1157/19 (провадження № 61-4901св20), від 02 квітня 2020 року у справі № 420/23/18 (провадження № 61-1883св19), від 09 листопада 2020 року у справі № 466/5674/17 (провадження № 61-17227св19).

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи аргументи та доводи сторін у справі, суд прийшов до висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав, не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Крім того, судом враховано, що з Російської Федерації позивач вибула 19 жовтня 2015 року, однак заяву про прийняття спадщини нотаріусу подала лише 01 квітня 2020 року/, тобто вже після залишення судом позову без руху на виконання ухвали суду від 23 березня 2020 року (т.1 а.с.21-22,29-32). Поважних причин, за яких позивач не мала можливості подати заяву про прийняття спадщини в період з часу смерті спадкодавця до вказаної дати, суду не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що на спірні правовідносини поширюється ст.1272 ЦК України, а причини, на які посилається позивач, не можуть бути визнані поважними причинами пропуску нею зазначеного строку, у зв`язку з чим підстави для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні, а тому позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись стст.12-13,76-81,247,259,263-268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , неповнолітнього ОСОБА_4 в особі його законного представника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа без самостійних вимог Розівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - відмовити.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т.М. Кущ