МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 521/8867/19
Пр. № 2/521/1360/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Колесник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з майна,

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, уточненим у подальшому, до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі Перший Суворовський ВДВС ГТУЮ в Одеській області), посилаючись на те, що державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС ГТУЮ в Одеській області в рамках виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження за №В-9/197/4956790 від 29 грудня 2015 року, якою було накладено арешт на невизначене майно, все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначене обтяження було зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 10 лютого 2016 року за номером запису про обтяження 15691576.

Позивач вказував, що у відповідь на його звернення Першим Суворовським ВДВС ГТУЮ в Одеській області було надано лист за №20885 від 08 травня 2019 року, в якому зазначалось, що оскільки термін зберігання завершених виконавчих проваджень відповідно до п.п. 9.9, 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України за №2274/5 від 25 грудня 2008 року становить 3 роки, то архівні виконавчі провадження за 2015 рік були знищені у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання та рекомендовано звернутися до суду.

Вказував, що відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у зв`язку з закінченням виконавчого провадження був зобов`язаний винести постанову про зняття арешту та оголошеної заборони на відчуження майна, але цього не зробив.

Стверджував, що арешт, який був накладений постановою державного виконавця Перший Суворовський ВДВС ГТУЮ в Одеській області на невизначене майно, тобто на все рухоме та нерухоме майно, що належить йому на праві власності, є незаконним та підлягає скасуванню.

Посилаючись на порушення своїх прав як власника майна, позивач просив суд зняти арешт та заборону відчуження з належного йому майна, який був накладений на підставі постанови державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження за №В-9/197/4956790 від 29 грудня 2015 року.

Ухвалою суду від 30 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Першого Суворовського ВДВС ГТУЮ в Одеській області про зняття арешту з майна було залишено без руху (а.с. 21-22).

Ухвалою суду від 24 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Першого Суворовського ВДВС ГТУЮ в Одеській області про зняття арешту з майна було визнано неподаною та повернуто позивачу (а.с. 31-32).

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року була скасована та справа направлена до Малиновського районного суду м. Одеси для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі (а.с. 59-60).

Ухвалою суду від 13 грудня 2019 року по справі було відкрите провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 64-65).

Ухвалою суду від 17 березня 2019 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 85-86).

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, надав через канцелярію суду заяву про слухання справи за його відсутністю (а.с. 83).

Представник Першого Суворовського ВДВС ГТУЮ в Одеській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 88).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження», тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Судом встановлено, що 12 серпня 2015 року Суворовським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «ЖКС Північний» грошової суми в розмірі 2398,32 грн., який було направлено на виконання до Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції.

З матеріалів справи вбачається, що у Першому Суворовському ВДВС ГТУЮ в Одеській області перебувало виконавче провадження, в рамках якого державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження за №В-9/197/4956790від 29 грудня 2015 року, що підтверджується листом Першого Суворовського ВДВС ГТУЮ в Одеській області від 08 травня 2018 року №20885, якою було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить останньому (а.с. 9, 79).

Зі змісту листа Першого Суворовського ВДВС ГТУЮ в Одеській області від 08 травня 2018 року №20885 вбачається, що архівні виконавчі провадження за 2015 рік були знищені у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання та позивачу було рекомендовано звернутися до суду, оскільки відділ не має можливості зняти арешт, накладений вищевказаною постановою (а.с. 9).

Встановлено, що зазначене обтяження було зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 10 лютого 2016 року за номером запису про обтяження 15691576, що підтверджується Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с. 10, 11-12, 14-15, 16-17, 18-19).

Згідно довідки КП «ЖКС Північний» станом на 01 лютого 2020 року у ОСОБА_1 відсутня заборгованість за комунальні послуги (а.с. 78).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності належить автомобіль марки «Nissan Almera Tino», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію (а.с. 80-81).

Крім автомобіля, позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2015 року також належить Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 (а.с.14-15).

Встановлено, що станом на даний час згідно з Автоматизованою системою виконавчого провадження відсутні відкриті виконавчі провадження відносно позивача.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, тому вказаним арештом порушується права ОСОБА_1 , як власника вище зазначеного майна на розпорядження цим майном.

Отже, внаслідок накладення арешту на нерухоме майно позивач на сьогоднішній день позбавлений можливості реалізувати свої права власника, які передбачені законодавством України.

Таким чином, наявність арешту, накладеного постановою державного виконавця Першого Суворовського ВДВС ГТУЮ в Одеській області про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження за №В-9/197/4956790 від 29 грудня 2015 року, порушує права позивача.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх відповідне задоволення.

Керуючись ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження, ст. ст. 321, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 259, 223, 264, 354 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою старшого державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Кравченко Я.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за №В-9/197/4956790 від 29 грудня 2015 року на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скасувати заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який накладений постановою старшого державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Кравченко Я.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за №В-9/197/4956790 від 29 грудня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 (тридцяти) днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено 26 березня 2020 року.

Суддя: О.М. Сегеда