Єдиний унікальний номер справи 363/2699/19
Провадження №22-ц/824/1194/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з вище зазначеним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

02.07.2010 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 15 500,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим за кредитом утворилася заборгованість. Станом на 09 червня 2019 року загальна сума заборгованості становила 76 748,82 грн., з яких: 23 346,33 грн. - заборгованість за кредитом; 20 941,83 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 27 342,63 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 987,13 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу, штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3 630,90 грн. - штраф (процентна складова). Зважаючи на наведене, банк просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 рокупозов задоволений частково. Стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 000,00 грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат - 75,10 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, в іншій частині рішення залишити без змін. Скаргу обґрунтовує тим, що суд не звернув увагу на те, що відповідач підтвердив свою згоду на отримання кредитних коштів, підписав заяву разом з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна», що складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Крім того суд не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів. За таких умов суд незаконно звільнив відповідача від сплати процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, чим порушив права кредитора та вимоги ст.ст. 1046, 1048, 1054 ЦК України. Основними вимогами банку є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів. За таких умов висновки суду не відповідають обставинам справи і не ґрунтуються на нормі закону.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам вказане рішення не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 липня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої він отримав кредитну картку «Універсальну», за допомогою якої й були фактично отримані ним кредитні кошти.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів належним чином як факт отримання відповідачем кредиту, так і факт безпідставного його неповернення та невиплати нарахувань на такі кредитні кошти. Відмовляючи в частині стягнення заявлених банком нарахувань за кредитом, суд виходив з того, що їх розмір визначено умовами та правилами кредитування, на яких відсутній підпис позичальника, через що неможливо встановити, чи саме з такими умовами погодився позичальник при отриманні кредитної карти.

З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.07.2010 року між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання відповідної анкети-заяви. При цьому у вказаній анкеті-заяві у відповідній графі міститься підпис позичальника на підтвердження факту отримання ним кредитної карти. За таких умов факт отримання відповідачем відповідного кредитного інструменту, за допомогою якого були фактично отримані кредитні кошти, підтверджується матеріалами справи.

Окрім вказаних документів, до суду також було надано довідку про умови кредитування, в якій були зазначені розмір та порядок нарахування як відсотків за кредитом, так і штрафних санкцій за його неповернення або порушення строків повернення. При цьому вказана довідка містить підпис відповідача, відтак висновок суду першої інстанції про відсутність доказів того, що саме з такими як заявив банк умовами погодився позичальник при отриманні кредиту, не відповідає матеріалам справи. Оскільки вони були підписані позичальником, представлені умови та тарифи надання кредиту можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Апеляційний суд також зважає й на те, що на підтвердження фактичного користування відповідачем кредитною картою та здійснення за її допомогою фінансових операцій банком було направлено до суду першої інстанції виписку руху коштів по рахунку за отриманою відповідачем банківською картою. При цьому таку виписку було направлено до ухвалення рішення по справі, відтак правові підстави для її неврахування при вирішенні спору відсутні.

Згідно представленного до суду розрахунку заборгованість відповідача за кредитом станом на 09.06.2019 року становить суму 76 748, 82 грн., яка складається з 23 346, 33 грн. заборгованості за тілом кредиту,20 941, 83 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 27 342, 63 грн. пеніза простроченнязобов`язання, 987,13 грн. пеніза несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 3 630, 90 грн. штрафу (процентна складова).

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

На підтвердження своїх вимог позивачем було представлено до суду як докази надання кредиту відповідачу, так неналежності виконання прийнятих боржником зобов`язань, внаслідок чого за кредитом утворилася заборгованість, яку відповідач не погашає. Розмір нарахування відсотків, пені та штрафів було обґрунтовано відповідним розрахунком згідно умов кредитного договору. За таких умов позиція позивача підтверджена рядом представлених ним до суду доказів. Натомість відповідач, стверджуючи по те, що невиконання зобов`язання з його боку відсутнє, а також посилаючись на неналежність розрахунку заборгованості, на підтвердження своєї позиції відповідних доказів не надав, як і не представив до суду контрозрахунку в спростування відповідних тверджень позивача. За таких умов посилання відповідача залишилися недоведеними, відтак не можуть бути прийняті судом.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України серед підстав для скасування апеляційним судом судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, зважаючи на невірне вирішення справи судом першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім судові витрати за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 4802,50 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення. Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість в розмірі 76 748, 82 грн., яка складається з 23 346, 33 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 20 941, 83 грн. - заборгованість за прострочений тілом кредиту; 27 342, 63 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 987, 13 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3 630, 90 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 4802,50 (чотири тисячі вісімсот дві) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів крім випадків, передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько