ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 641/3478/15-ц

Провадження № 22-ц/818/2719/20

23 березня 2020 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Овсяннікової А.І.,

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 червня 2015 року у складі судді Ященко С.О. по цивільній справі № 641/3478/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна про визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

У березні 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення суду першої інстанції з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Посилається, що копія заочного рішення ним не отримана; він жодного разу не отримував повідомлень про час та місце розгляду справи; в суді його інтереси представляв представник за довіреністю - ОСОБА_4 . Однак, 05 травня 2015 року дія довіреності на ім`я ОСОБА_4 ним була припинена, що підтверджується відповідною копією витягу з реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей; про існування заочного рішення він дізнався 28 січня 2020 року при ознайомленні з матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Згідно з пунктом 13 Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У пункті 9 Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Згідно п.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення постановлено 11 червня 2015 року .

Строк на оскарження судового рішення сплинув 22 червня 2015 року.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 подана 10 березня 2020 року, тобто майже через 5 років з дня проголошення судового рішення.

Посилання апелянта, що його не викликали до суду, йому не було відомо про існування судового рішення до січня 2020 року спростовується матеріалами справи.

Матеріали справи свідчать, що справа неодноразово призначалась до розгляду та позивачу направлялися судові повістки за вказаною ним адресою, які повертались без вручення.

Однак , на а.с.25 знаходиться заява ОСОБА_1 від 14 травня 2015 року про розгляд справи за його відсутності, подана ним особисто, в якій він підтримує свій позов.

На а.с.34 міститься довіреність від 03 квітня 2015 року, якою ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_4 представляти його інтереси в судах. Дана довіреність видана строком на три роки і дійсна до третього квітня 2018 року.

Подальший розгляд справи проводився у присутності представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та при ухвалені рішення по суті 11 червня 2015 року його представник був присутнім в судовому засіданні.

Посилання ОСОБА_1 , що станом на 05 травня 2015 року дія довіреності на ім`я ОСОБА_4 припинена, що підтверджується відповідною копією витягу з реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей, наданою ним до апеляційної скарги, судовою колегією не приймається.

Жодної заяви до суду про припинення повноважень його представника ОСОБА_1 подано не було.

Крім того, в заяві про розгляд справи за його відсутності , яка датована 14 травня 2015 року, щодо припинення довіреності на ім`я ОСОБА_4 також нічого не зазначено.

До того ж, 28 травня 2015 року ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву, яка підписана особисто ним (а.с. 37-38), що також свідчить про те, що він слідкував за обставинами розгляду його справи.

Усталеною практикою Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У пункті 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

ОСОБА_1 , знаючи, що в провадженні суду з квітня 2015 року перебуває справа за його позовом до січня 2020 року жодного разу не поцікавився рухом цієї справи і жодної поважної причини цьому не зазначив.

За таких обставин у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 червня 2015 року слід відмовити.

Керуючись ст.ст.358 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 червня 2015 року у складі судді Ященко С.О. по цивільній справі № 641/3478/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Сащенко І.С.