Номер провадження: 22-ц/813/1443/20
Номер справи місцевого суду: 2-1660/11
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Громіка Р.Д.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: представника скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 28 травня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

25 липня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, яку у подальшому уточнював, на дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та просив суд визнати незаконними дії старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції в Одеській області Бєлоусової Ю.П. щодо відкриття 05 липня 2017 року виконавчого провадження №54234436 на підставі виконавчого листа №2-1660/2011 від 13 жовтня 2011 року та постанови про арешт майна та грошових коштів; скасувати постанову від 05 липня 2017 року про відкриття виконавчого провадження та постанови від 03 листопада 2017 року щодо накладення арешту на все майно, розшук майна та стягнення з боржника витрат, постанови щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника за виконавчим провадженням №54234436 відкритим 05 липня 2017 року на підставі виконавчого листа №2- 1660/2011 року від 13 жовтня 2011 року.

Мотивуючи вимоги заяви тим, що заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 жовтня 2011 року позовні вимоги ВАТ «ЕК «Одесаобленерго» до ОСОБА_1 були задоволені стягнуто з ОСОБА_1 суму завданих позивачем збитків в розмірі 16 508 гривень, а також судовий збір у розмірі 165,08 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120 гривень.

08 листопада 2011 року Біляївським районним судом Одеської області було видано виконавчий по вказаній справі із строком пред`явлення до виконання до 13 жовтня 2012 року. Представник стягувача отримав вказаний виконавчий лист і звернувся з ним до відділу ДВС 30 вересня 2013 року.

03 жовтня 2013 року постановою старшого державного виконавця Біляївського МВДВС ГТУЮ в Одеській області було відкрите виконавче провадження №40079595.

04 квітня 2014 року ним була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Після цього стягувач неодноразово звертався з виконавчим листом до відділу ДВС, а відділ ДВС у свою чергу повертав його стягувачу.

04 липня 2017 року представник ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» знову звернувся до відділу ДВС з виконавчим листом №2-1660/1, внаслідок чого старшим державний виконавцем Біляївського міськрайонного відділу ДВС Бєлоусовою Ю.П. 05 липня 2017 року було відкрито виконавче провадження з його виконання, 03 листопада 2017 року винесено постанови про арешт всього майна, що належить боржнику та його розшук, а 05 лютого 2018 року постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника. Посилаючись на те, що стягувач звернувся до відділу ДВС з виконавчим листом, строк пред`явлення до виконання якого сплив, 30 вересня 2013 року, тобто з пропущенням строку для його пред`явлення до ДВС, вважає, що постанова старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Бєлоусової Ю.П. від 05 липня 2017 року підлягає скасуванню, як і всі інші постанови, винесені нею по зазначеному виконавчому провадженню.

На підставі зазначеного, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою та просив суд задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Державний виконавець Ковальов С.В., в судовому засіданні пояснив, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання складає три роки та у 2017 році вказаний строк порушено не було. Крім цього, на виконавчому листі ставляться відмітки про повернення виконавчого документу та є перша дата повернення 25.06.2013 року, відомостей про повернення вказаного виконавчого листа у 2012 році немає.

Представник Біляївського РЕМ Калініченко С.М., в судовому засіданні просив скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 28 травня 2019 року скаргу залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити вимоги його скарги у повному обсязі.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно. Крім того, інтереси скаржника ОСОБА_1 представляє його довірена особа.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Тому згідно правил ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку, що вказані обставини не перешкоджають розглядові справи у відсутність належно сповіщених сторін.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог скарги та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 9 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Статтями 383, 384 ЦПК України, який був чинний на час проведення виконавчих дій, передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Статтями 447, 448 ЦПК України, в редакції чинної під час розгляду справи судом першої інстанції, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 04 листопада 2010 року №2677-VІ, що набрав законної сили 08 березня 2011 року, в редакції чинної на час проведення виконавчих дій, виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом. Іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішенням, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 6 вказаного Закону, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

У частинах 1 та 2 статті 11 вказаного Закону зазначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частинами 1 та 2 статті 25 вказаного Закону визначено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 жовтня 2011 року по справі 2-1660/11, позовні вимоги ВАТ «ЕК Одесаобленерго» задоволено стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «ЕК Одесаобленерго» в особі Біляївського РЕМ суму завданих збитків в розмірі 16 508 грн., судовий збір у розмірі 165,08 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120 грн. (т. 1, а. с. 29).

На виконання судового рішення Біляївським районним судом Одеської області на підставі заяви представника ВАТ «ЕК Одесаобленерго» 08 листопада 2011 року видано виконавчий лист №2-1660/11 (т. 1, а. с. 31, 54, 55).

Вказаний виконавчий лист неодноразово в тому числі 30.09.2013р., 01.07.2014р., 27.02.2015р. та 09.02.2016р. пред`являвся стягувачем до відділу ДВС, але повертався у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу (т. 1, а. с. 107-110).

Згідно відмітки, зробленої на звороті виконавчого листа №2-1660/11, виконавчий документ було повернуто стягувачу 04 жовтня 2016 року на підставі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується відповідною постановою від 04 жовтня 2016 року (т. 1 а. с. 121).

04 липня 2017 року виконавчий лист було повторно пред`явлено на примусове виконання, про що свідчить вхідна реєстрація ВДВС (№3897/21-39 від 04.07.2019р.) на заяві ПАТ «ЕК Одесаобленерго» про відкриття виконавчого провадження», тобто в межах строку для повторного пред`явлення. (т. 1, а. с. 89).

Постановою старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Бєлоусовою Ю.П. 05 липня 2017 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листя №2-1660/11 (т. 1, а. с. 91).

Постановами від 03 листопада 2017 року з боржника було стягнуто витрати на проведення виконавчих дій у сумі 49 грн., накладено арешт на майно, що належить боржнику та оголошено це майно в розшук (т. 1, а. с. 93-96).

Постановою державного виконавця від 05 лютого 2018 року було звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 з відрахуванням з них 20% до виплати загальної суми боргу у розмірі 18 572,69 грн. (т. 1, а. с.98-99).

На думку представника ОСОБА_1 стягувачем було порушено строк пред`явлення виконавчого листа №2-1660/11 до виконання. При цьому зазначає, що строк його пред`явлення до виконання до 13 жовтня 2012 року, а пред`явлено його було 30 вересня 2013 року, що є порушенням ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21 квітня 1999 року.

На звороті виконавчого листа №2-1660/11, виданого Біляївським районним судом Одеської області 08 листопада 2011 року, державним виконавцем 25 червня 2013 року було зроблено відмітку про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 Закону України про виконавче провадження», що свідчить про те, що стягувач раніше пред`являв до відділу ДВС вказаний виконавчий лист за яким і проводилась перевірка щодо майна боржника та вчинялись інші виконавчі дії. Тобто твердження ОСОБА_1 про те, що виконавчий документ вперше було пред`явлено до відділу ДВС 30 вересня 2013 року не відповідає дійсності.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходи з того, що заявником ОСОБА_1 не доведено факт порушення стягувачем строків пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та в межах дії Закону України «Про виконавче провадження» і права заявника порушено не було.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 04 листопада 2010 року №2677-VI, що набрав чинності з 08 березня 2011 року, в редакції чинної на час надання виконавчого листа, передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини 2 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення.

Статтею 23 вказаного Закону визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Як зазначено у частинах 1 та 2 статті 24 вказаного Закону, державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом. .

За пунктом 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 04 листопада 2010 року №2677-VI, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Обґрунтовуючи скаргу, заявник ОСОБА_1 стверджував, що виконавчий лист №2-1660/11, виданий Біляївським районним судом Одеської області 08 листопада 2011 року, було подано стягувачем з пропуском строку для його пред`явлення до виконання, який був встановлений на той час у один рік, що підтверджується інформаційною довідкою реєстру АСВП, наданою суду першої інстанції державним виконавцем, з якої вбачається, що виконавчий документ надійшов до виконавчої служби лише 30 вересня 2013 року, тобто з пропуском встановленого законом строку. Інші дати, які підтверджують подання стягувачем виконавчого документа до виконання до 30 вересня 2013 року, відсутні.

Однак, в порушення положень статей 12, 81 ЦПК України суд першої інстанції усунувся від встановлення обставин, пов`язаних з розглядом скарги, та не перевірив належним чином доводи заявника ОСОБА_1 , що мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

За таких підстав, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, передчасно відмовив у задоволені скарги, що перешкоджає подальшому виконанню судового рішення, та у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 368 - 371, 374, 376, 379, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 28 травня 2019 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено: 17 березня 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

Р.Д.Громік

П.М.Черевко