Справа № 361/6389/19
Провадження № 2/361/841/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 лютого 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретарів Бас Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати ОСОБА_2 , таким, щовтратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовує тим, що їй на праві договору купівлі-продажу належить будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з позивачем в даному будинку зареєстровані: чоловік - ОСОБА_3 ; син (відповідач) - ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 із 2016 року і по даний час не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, й не здійснює жодних дій, які б вказували на зацікавленість у користуванні житлом. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не проживає в будинку позивача, а його реєстрація перешкоджає позивачу у здійсненні користування та розпорядження своїм майном, позивач змушена звернутися до суду.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. від 03 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, до суду надали заяву в якій зазначено, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечують.

Відповідач ОСОБА_2 у встановленому законом порядку повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи у його відсутність до суду не подав.

За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу № 4976 від 27 грудня 1986 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24661936, технічного паспорту, вбачається, що ОСОБА_1 , є власником будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-11, 12, 13-14).

Згідно із довідки № 962 від 03 вересня 2019 року, відомо, що окрім позивача у вищезазначеному будинку також зареєстровані: чоловік - ОСОБА_3 , 1946 року народження; ОСОБА_2 , 1969 року народження (а.с. 15).

Відповідно до акту обстеження проживання в житловому від 4 вересня 2019 року, 14 серпня 2019 року, 08 квітня 2019 року, складених депутатом Калитянської селищної ради об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_4 у присутності сусідів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 зареєстрований, але з 2016 року не проживає (а.с. 16, 17, 18, 19).

Згідно із квитанцій наданих до суду вбачається, що позивач самостійно сплачує комунальні послуги (а.с. 20, 21, 22, 23).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та

ст. 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме враховуючи, що ОСОБА_2 за вказаною вище адресою не проживає понад один рік й не користується будинком, суд вважає за можливе визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Керуючись ст.ст. 141, 280-284, 289 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.