Справа № 345/4824/19
Провадження № 22-ц/4808/386/20
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Маслей А.М.

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , поданою його представником ОСОБА_1 , на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене у складі судді Кардаш О.І. 24 грудня 2019 року в м. Калуш,

в с т а н о в и в:

05.11.2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом доОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є співвласницею квартири АДРЕСА_1 , а відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , що розташована поверхом вище за цією ж адресою. 02.10.2019 року її квартиру було затоплено людьми, які проживають у квартирі відповідача. Згідно акту обстеження від 04.10.2019 року, складеного комісією ТзОВ УК «Теплодім», причиною затоплення стало халатне відношення до експлуатації сантехобладнання в квартирі АДРЕСА_2 . Внаслідок затоплення квартири їй завдано матеріальну шкоду, розмір якої відповідно до зведеного кошторисного рахунку вартості об`єкта будівництва від 24.10.2019 року становить 3513 грн. Відповідач у добровільному порядку завдану шкоду не відшкодовує. Крім того, діями відповідача їй завдано і моральну шкоду, яка виразилася у негативних емоціях, переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушенні звичного способу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Розмір моральної шкоди вона оцінила у 10 000 грн.

Посилаючись на наведене, просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 3513 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000, 00 грн., а також судові витрати.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 24 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 3513 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, 3000 грн. моральної шкоди, 768,40 грн. понесеного судового збору та 1000 грн. витрат за надання правової допомоги.

Рішення суду мотивовано тим, що через затоплення належної позивачу квартири з квартири АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач, їй спричинена матеріальна шкода в розмірі 3513 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Суд вважав підставними і доводи позивача про те, що внаслідок затоплення квартири їй заподіяна моральна шкода, та дійшов висновку про стягнення з відповідача на її користь 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В силу ст. 141 ЦПК України суд стягнув з відповідача на користь позивача 768,40 грн. сплаченого судового збору та 1000 грн. витрат за надання правової допомоги.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, безпідставно вважав достатнім доказом наданий позивачем акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), складений 04.10.2019 року комісією ТзОВ УК «Теплодім». Вказує, що порядок і умови фіксації факту залиття квартир визначено Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76. Додатком 4 до цих Правил встановлено форму такого акта. Проте, наданий позивачем акт складений з порушенням встановленої форми. Зокрема, в ньому відсутні будь-які відомості про потерпілу сторону, не зазначено жодної інформації про винну сторону, відсутні підписи цих сторін про ознайомлення з актом чи про відмову від його підпису. Відповідач не повідомлявся про дату, час і місце складання акту, хоча його присутність при цьому є обов`язковою. В акті відсутні відомості і про присутність самого позивача чи її уповноваженого представника. Також відсутні і будь-які висновки комісії, що його складала, хоча така графа передбачена і є обов`язковою. Отже, наданий позивачем акт складений формально, з порушенням встановленого порядку, за відсутності винної особи та без обстеження членами комісії його квартири, не визначає дійсну конкретну причину залиття квартири позивача, не вказує на причини пошкоджень її квартири, давність виникнення таких пошкоджень та обсяги робіт.

Також представник апелянта вказує, що згідно акту, наданого позивачем, причиною залиття квартири зазначено «халатне відношення до експлуатації сантехобладнання власником кв. АДРЕСА_2 (квартирантів)». Однак, з кінця вересня до другої половини жовтня 2019 року відповідач перебував за межами України, що підтверджується відмітками у його закордонному паспорті. Таким чином, він об`єктивно не мав можливості вчинити будь-які дії чи бездіяльність у вигляді халатного відношення до сантехобладнання, а саме «забути закрити кран», як зазначено позивачем у позовній заяві.

Крім того, відповідач зареєстрований та разом з дружиною і сином проживає в квартирі АДРЕСА_3 , а в квартирі АДРЕСА_4 , з якої нібито здійснено залиття квартири позивача, ніхто не зареєстрований та не проживає, вона не передана в користування на оплатній чи безоплатній основі будь-яким особам. Тому, в даному випадку вина відповідача є недоведеною, а рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням ст.ст. 1166, 1167 ЦК України та порушенням ст.ст. 89, 263 ЦПК України.

З цих підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечила та зазначила, що посилання відповідача на те, що його не було на території України є недоречними, оскільки він дозволив проживати в його помешканні стороннім особам. Під час того, як затоплювало її квартиру, їй відкрив двері чоловік та повідомив, що забув закрити кран, оскільки перед тим ввечері не було води. Крім того цей чоловік поводився агресивно, погрожував їй та її дочці, обзивав їх нецензурними словами та не пустив в помешкання, з приводу чого вона написала в Калуський відділ поліції заяву, копія якої долучена до матеріалів справи. Також її дочка скинула йому відео затоплення, на що отримала погрози. Вважає, що актом від 04.10.2019 року, складеним комісією у складі головного інженера, майстрів та слюсаря-сантехніка, встановлено факт залиття її квартири з квартири АДРЕСА_2 , а тому відповідач, як власник цієї квартири, зобов`язаний відшкодувати їй завдану матеріальну та моральну шкоду. Також зауважила, що затоплення її квартири з квартири відповідача здійснюється вже не вперше.

Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Позивач та її представник доводи апеляційної скарги заперечили з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просили залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 є співвласницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 04.09.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Попович О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2050 (а.с. 22-25).

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_4 , що розташована поверхом вище квартири позивача (а.с. 69, 71).

З акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), складеного 04.10.2019 року комісією ТОВ УК «Теплодім», вбачається, що в будинку АДРЕСА_5 трапилося залиття, аварія на системі холодного водопостачання через затоплення холодною водою з квартири АДРЕСА_2 , розміщеної поверхом вище. Причиною залиття є халатне відношення до експлуатації сантехобладнання в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва від 24.10.2019 року вартість ремонту квартири позивача становить 3513 грн. (а.с. 8-13).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Наведена норма закону встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розглядаючи справу та ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої її майну шкоди, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно вважав достатнім доказом наданий позивачем акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), складений 04.10.2019 року комісією ТзОВ УК «Теплодім», оскільки такий не відповідає формі, встановленій Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, не спростовують сам факт залиття квартири позивача з квартири, яка розміщена поверхом вище та належить відповідачу ОСОБА_4 .

Не приймаються до уваги і доводи апелянта про те, що з кінця вересня до другої половини жовтня 2019 року він перебував за межами України, що підтверджується відмітками у його закордонному паспорті, а тому він об`єктивно не мав можливості вчинити будь-які дії чи бездіяльність у вигляді халатного відношення до сантехобладнання, оскільки положеннями ч. 3 ст. 13 Конституції України та ч.ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує, вона не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Суд критично відноситься до тверджень апелянта про те, що він зареєстрований та разом з дружиною і сином проживає в квартирі АДРЕСА_3 , а в квартирі АДРЕСА_4 , з якої нібито здійснено залиття квартири позивача, ніхто не зареєстрований та не проживає, оскільки 02.10.2019 року позивач зверталася до чергової служби Калуського ВП ГУНП із заявою, в якій просила прийняти міри до сусідів поверхом вище з квартири АДРЕСА_2 , які постійно створюють шум, влаштовують бійки та висловлюються нецензурними словами. При цьому, відповідачем не спростовано та не доведено, що за час його перебування за межами України в його квартирі АДРЕСА_4 ніхто не проживав.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права при вирішенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодуванняматеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, а також не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану його представником ОСОБА_1 , слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Щодо вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_4 витрат за надання правової допомоги в апеляційному суді, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Як вбачається з акту від 10.02.2020 року, складеного адвокатом Сидор Я.М. та підписаного позивачем, а також квитанцій від 10.02.2020 року №0550122 та №0550123, позивач понесла витрати на правову допомогу в розмірі 1800 грн. (а.с. 85-87).

Враховуючи, що позивач вправі скористатися правовою допомогою, витрати, понесені нею на правову допомогу, підтверджені належними доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_4 витрат за надання правової допомоги в апеляційному суді в розмірі 1800 грн., а тому такі витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану його представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 24 грудня 2019 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , - 1800 грн. витрат за надання правової допомоги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 06 березня 2020 року