ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2027/20 Справа № 187/19/19 Суддя у 1-й інстанції - Іщенко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк»,

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2019 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В березні 2019 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про стягнення грошових коштів.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про стягнення грошових коштів задоволено.

Стягнуто із Публічного акціонерного товариства «Перший Українського міжнародного банку» грошові кошти в розмірі 3 765,31 грн. (три тисячі сімсот шістдесят п`ять грн. 31 коп.) та судові витрати в розмірі 768, 40 грн. за подачу позову до суду, 9800 грн. за правову допомогу, а всього 14 333,71 грн. (чотирнадцять тисяч триста тридцять три грн. 71 коп.) на користь ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» просить скасувати рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити. В іншій частині рішення залишити без змін.

У відзивів ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 року просить відмовити Публічному акціонерному товариству «Перший Український міжнародний банк» у задоволенні апеляційної скарги на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 року та рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.09.2011 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №4844, за умовами якого останньому було видано кредит в розмірі 3000 грн. (а.с.10, 38, 40-43 т.1), а 26 січня 2012 року картковий рахунок відповідача був збільшений та становив 4000 грн., а строк дії кредитної картки був встановлений до 31.01.2014 року (а.с.38-39).

З копії платежів за період з 12.11.2012 року по 17.10.2018 рік вбачається, що ОСОБА_1 було здійснено погашення кредитної заборгованості на загальну суму 8441,01 грн.(а.с.44-59), а також виплати в розмірі 1203,47 грн. та 951,74 грн. за виконавчим надписом від 10.05.2018 року (а.с.60)

Відповідно виписки із рахунку, наданої відділенням банку, відповідачем були сплачені грошові кошти як по кредитному договору так і по виконавчому надпису на загальну суму 5,677,65 грн. за період з 19.09.2011 року по 18.10.2018 рік (а.с.62).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що доказів про те, що АТ «Банк Ренесанс Капітал» надав ОСОБА_1 19.09.2011 року кредитні кошти в розмірі 13 751,46 грн. нічим не підтверджується.

Окрім цього, відсутній й сам кредитний договір в якому була зазначена вказана сума, розрахунки, умови нарахування процентів, комісії та штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ Перший Український міжнародний банк, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем не доведені обставини кредитної заборгованості на загальну суму 117 466 грн., на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень по кредитному договору №4844 від 19.09.2016 року.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи та дійшов невірного висновку про відсутність підтвердження наявної заборгованості в розмірі 13751,46 грн. у відповідача по кредитному договору та відповідно й неправомірно відмовив у стягненні нарахованих процентів, комісії та штрафних санкцій у загальній сумі 117 466,00 грн., колегія судді вставиться критично, оскільки банком, а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що у ОСОБА_1 існує кредитна заборгованість.

Між тим, наявні в матеріалах справи розрахунки та виписки з особового рахунку ОСОБА_1 не можуть бути прийнятті як належні докази по справі, оскільки суттєво відрізняються одна від одної, а саме: по сумах нарахувань, по тілу кредиту та штрафним санкціям.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Також згідно з ч.ч.1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_1 надано, додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги від 24.02.2019 року (т. 2 а.с.34).

Згідно ордеру серії свідоцтва на право на зайняття адвокатською діяльністю №4077 від 19.12.2018 року на підставі рішення ради адвокатів Дніпропетровської області від 17.12.2018 року №105 правничу допомогу ОСОБА_1 надавав адвокат Шевченко Л.М.

З акту приймання-передачі наданих правничих послуг (за первісним позовом банку до ОСОБА_1 ) по справі №187/19/19 вбачається, що адвокатом затрачено часу на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 по цивільній справі №187/19/19 з 13.12.2019 року по 14.12.2019 року - 9год., що становить 2250 грн. та з 16.12.2019 року по 18.12.2019 року 7 годин, що становить 1750 грн., а всього 4000,00 грн. (т. 2 а.с. 32).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 12.12.2019 року, ОСОБА_1 було сплачено 4000,00 грн. (т.2 а.с. 33).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так як, ОСОБА_1 надано детальний опис робіт, виконаних адвокатом, часу витраченого на виконання цих робіт (надання послуг); детальний опис витрат, понесених адвокатом для виконання цих робіт (надання послуг) та надано розрахунок вартості складових наданих відповідних послуг (робіт), то відповідно до ст. ст.133, 141 ЦПК України, тому з Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк»на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» - залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк»на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи в апеляційній інстанції у розмірі 4000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича