ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» березня 2020 року

м. Харків

справа № 646/3590/19-ц

провадження № 22ц/818/916/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представниця позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 , представник відповідача - ОСОБА_4

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2019 року в складі судді Шелест І.М.

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення збитків.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2016 року у справі № 646/4688/16-ц витребувано у ОСОБА_3 та зобов`язано його передати представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , належний йому на праві власності автомобіль «FORD ESCORT», 1998 року випуску, синього кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , технічний паспорт та ключі від нього, а також стягнуто судовий збір.

15 листопада 2016 року Червонозаводський районний суд м. Харкова видав виконавчий лист.

Вказав, що 22 грудня 2016 року Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків відкрито виконавче провадження № 52940618.

15 лютого 2017 року винесено постанову про розшук майна боржника, а 26 січня 2018 року - постанову про закінчення виконавчого провадження.

Зазначив, що судове рішення не виконано, що спричиняє йому матеріальну шкоду в розмірі вартості автомобілю, порушує його права власності на нього.

Вказав, що вартість автомобілю, визначена суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , становить 62 800,00 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь завдані збитки в сумі 62 800,00 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 завдані збитки в сумі 62 800,00 грн та судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати і залишити позовну заяву без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, вважав, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що між ним та позивачем не має будь - яких грошових або інших матеріальних відносин, тому він не є належним позивачем; що судом при ухваленні судового рішення у справі № 646/4688/16-ц не враховано і не зазначено, коли і кому позивач надав довіреність на користування та продаж свого автомобіля ще у 2010 році, крім того, його не було належним чином повідомлено про ухвалення рішення щодо повернення автомобіля, який був виставлений на продаж згідно договору з користувачем ОСОБА_6 , у якого була довіреність на користування та продаж автомобілю; що з 10 листопада 2016 року до серпня 2017 року він знаходився у слідчому ізоляторі та не знав про судове рішення і те, що державний виконавець не може знайти автомобіль позивача, продажем якого займався ОСОБА_7 , про що було відомо ОСОБА_8 ; що після його арешту ОСОБА_7 за змовою з ОСОБА_9 в період 2017 року розібрали автомобіль, про що не повідомили його власника та користувача ОСОБА_8 ; що про крадіжку автомобіля і його розукомплектування та продаж по частинам йому відомо не було, так як на його питання ОСОБА_7 відповідав, що не знає де він; що на даний час в Основ`янському ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 002575 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за частиною 1 статті 289 КК України, які дали показання відносно розукомплектування автомобілю належного позивачу без його згоди і видали слідчому ключі і технічний паспорт, в той же час позивач не має до нього ніяких претензій, про що зазначено в його показаннях слідчому; що в кримінальному провадження позивач не є потерпілою особою, а його було допитано як свідка; що він не є тією особою, яка повинна відповідати за зникнення спірного автомобіля, а в цьому винні ОСОБА_7 та ОСОБА_10 ; що суд першої інстанції ухвалив рішення про повернення автомобіля, в той час, коли він не міг цього зробити, так як був затриманий і не знав про таке рішення суду, а тому був позбавлений можливості його оскаржити.

02 березня 2020 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від представниці позивача, в якій вказано, що ОСОБА_1 та його представниця рішення суду вважають законним, а апеляційну скаргу - необгрунтованою. Вказали, що з квітня 2005 року по теперішній час ОСОБА_1 є власником спірного автомобіля. У 2008 році він продав цей автомобіль без переоформлення ОСОБА_11 , який користувався ним за довіреністю. У 2010 році позивач видав довіреність відповідачу, який придбав цей автомобіль у ОСОБА_12 подальшому спірний автомобіль було продано також за довіреністю, яку позивач надав, громадянину ОСОБА_13 , який передав автомобіль знову відповідачу для продажу за ціною в еквіваленті 2700,00 доларів США. Відповідач отримав автомобіль, підтвердив взяті на себе зобов`язання розпискою, але ані автомобіля, ані грошей за нього не отримав. Зазначили, що всі ці обставини підтверджені заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2016 року, яке є чинним. Вказали, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 190, частиною 2 статті 289, частиною 3 статті 357 КК України.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що неповернення відповідачем автомобіля, наданого йому в користування, обмежує право власності позивача, завдає йому майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню у повному обсязі відповідачем як особою, яка її завдала.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2016 року у справі № 646/4688/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна, позов ОСОБА_1 - задоволено, витребувано у ОСОБА_3 та зобов`язано його передати представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , належний ОСОБА_1 на праві власності автомобіль «FORD ESCORT», 1998 року випуску, синього кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_7 реєстраційний номер НОМЕР_3 , технічний паспорт та ключі від нього; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 903,29 грн. Судове рішення є чинним.

Вказаним судовим рішення встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - автомобілю «FORD ESCORT», 1998 року випуску, синього кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Крім того, факт належності спірного автомобілю ОСОБА_1 підтверджується листом Регіонального Сервісного центу МВС України в Харківській області від 19 липня 2016 року № 31/20-3877.

Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевченко Т.В. 07 травня 2015 року посвідчено довіреність на ім`я громадянина В`єтнаму ОСОБА_8 з наданням права бути представником ОСОБА_1 з питань, пов`язаних із вчиненням правочинів щодо користування та експлуатацією транспортного засобу - автомобілю «FORD ESCORT», 1998 року випуску, синього кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

З копії розписки ОСОБА_3 вбачається, що 09 квітня 2015 року він отримав від ОСОБА_8 транспортний засіб «FORD ESCORT», реєстраційний номер НОМЕР_3 , технічний паспорт та ключі від нього для його продажу за ціною 2 700,00 доларів США не пізніше 01 серпня 2015 року, а в разі його не продажу він зобов`язався повернути зазначений автомобіль до 01 серпня 2015 року.

Проте, відповідач не виконав зобов`язання з продажу автомобілю до 01 серпня 2015 року та не повернув його власникові (а.с.8-10).

На виконання вказаного судового рішення 15 листопада 2016 року Червонозаводським районним судом м. Харкова видано два виконавчих листа (а.с.11, 12).

Постановою Червонозаводського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 22 грудня 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 646/4688/16-ц, виданого 15 листопада 2016 року Червонозаводським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_14 судового збору в розмірі 903,29 грн (а.с.13).

Постановою Червонозаводського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 15 лютого 2017 року ВП № 52940618 при примусовому виконанні виконавчого листа № 646/4688/16-ц, виданого Червонозаводським районним судом м. Харкова про витребування у ОСОБА_3 та зобов`язання його передати представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 автомобіль «FORD ESCORT» LYP НОМЕР_3 , оголошено в розшук автотранспортний засіб «FORD ESCORT» (1998) синій, НОМЕР_3 , НОМЕР_8 (на обліку), № куз. НОМЕР_9, 40 - вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торгівельній організації (Центр 6342) (а.с.15).

Постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 26 січня 2018 року ВП № 52940618 на підставі пункту 11 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 646/4688/16-ц, виданого Червонозаводським районним судом м. Харкова про витребування у ОСОБА_3 та зобов`язання його передати представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 автомобіль «FORD ESCORT» LYP НОМЕР_3 , закінчено (а.с.16).

Відповідно до довідки про вартість автомобіля «FORD ESCORT», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 1998, що належить ОСОБА_1 , наданої суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 за вих. 08/05/19, середня вартість автомобіля «FORD ESCORT», рік випуску 1998, становить 62 800,00 грн (а.с.17).

Як вбачається з повідомлення СВ Основ`янського ВП ГУ НП в Харківській області № 6070/119-63/02/10-2019 від 12 листопада 2019 року, яке надано ОСОБА_3 разом з апеляційною скаргою, відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 , 23 жовтня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002575, за ознаками частини 1 статті 289 КК України (а.с.41).

З наданого ОСОБА_3 разом з апеляційною скаргою, протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 17 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 0001782 вбачається, що на початку 2018 року він розібрав автомобіль, кузов розрізав та здав його разом із номерними знаками до пункту прийому металу та отримав 200,00 доларів США, які віддав ОСОБА_15 , а у нього вдома залишився мотор, двері, ляда та інші комплектуючі, які він бажав продати і виручені кошти залишити собі (а.с.43).

ОСОБА_10 передав СВ Основ`янського ВП ГУ НП в Харківській області свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 на автомобіль «FORD ESCORT», рік випуску 1998, реєстраційний номер НОМЕР_3 та ключи від нього (а.с.42).

З наданого ОСОБА_3 разом з апеляційною скаргою протоколу допиту свідка ОСОБА_1 від 14 вересня 2019 року у кримінальному провадженні № 0001782 вбачається, що в квітні 2005 року він придбав автомобіль «FORD ESCORT», рік випуску 1998, реєстраційний номер НОМЕР_3 та користувався ним до 2007 року або 2008 року, після чого продав його ОСОБА_11 без переоформлення, а видав на нього генеральну довіреність строком на 5 років. Через рік чи два йому подзвонив ОСОБА_16 , який повідомив про те, що він придбав цей автомобіль, у зв`язку з чим необхідно на нього видати довіреність, що він і зробив та більше вони не бачилися. В 2010 році йому подзвонив ОСОБА_8 та повідомив, що придбав автомобіль у ОСОБА_3 , у зв`язку з чим необхідно на нього видати довіреність, що він і зробив. В квітні 2015 року йому знову подзвонив ОСОБА_8 та сказав, що вони збираються продавати автомобіль та йому необхідна нова довіреність, оскільки строк дії тієї закінчився. Вони знову зустрілись та оформили нову довіреність на його дружину ОСОБА_2 . Після чого, приблизно в 2017 році йому знову подзвонив ОСОБА_8 та пояснив, що ОСОБА_16 отримав у нього автомобіль для продажу, але не повернув ані автомобіль, ані грошові кошти за неї. ОСОБА_8 пояснив йому, що він віддав автомобіль, технічний паспорт та ключі ОСОБА_3 ще в 2015 році, після того як ОСОБА_1 видав довіреність на ОСОБА_2 . Також, ОСОБА_8 пояснив йому, що вони звернулися до суду з вимогою повернення автомобіля від ОСОБА_3 , але не можуть його повернути (а.с.44).

Відповідно до Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно статті 41 Конституції України, змісту статей 317, 319, 321 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, вважаються втрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, слід звернути увагу на те, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії особи були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2016 року у справі № 646/4688/16-ц витребувано у ОСОБА_3 та зобов`язано його передати представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , належний ОСОБА_1 спірний автомобіль «FORD ESCORT», 1998 року випуску, синього кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ., технічний паспорт та ключі від нього.

Вказаним заочним рішенням суду встановлено, що 07 травня 2015 року ОСОБА_1 видав довіреність на ім`я громадянина В`єтнаму ОСОБА_8 з наданням права бути його представником з питань, пов`язаних із вчиненням правочинів щодо користування та експлуатацією спірного автомобілю.

09 квітня 2015 року відповідач від ОСОБА_8 отримав транспортний засіб «FORD ESCORT», реєстраційний номер НОМЕР_3 , технічний паспорт та ключі від нього для його продажу за ціною 2 700,00 доларів США не пізніше 01 серпня 2015 року, а в разі його не продажу він зобов`язався повернути зазначений автомобіль до 01 серпня 2015 року, однак зобов`язання з продажу автомобілю не виконав та не повернув його власникові. Судове рішення є чинним.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання судового рішення видано виконавчі листи № 646/4688/16-ц.

Проте, виконавче провадження за вказаними виконавчими листами закінчено на підставі пункту 11 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження». Судове рішення фактично не виконано.

Матеріали справи свідчать про те, що спірний автомобіль фізично знищено, зокрема, здано на металобрухт, що підтверджується допитом свідка від 17 липня 2019 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно виходив з того, що неповернення ОСОБА_3 автомобіля, наданого йому в користування, обмежує право власності ОСОБА_1 , завдає йому майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню у повному обсязі відповідачем як особою, яка її завдала.

Посилання ОСОБА_3 на те, що після його арешту, ОСОБА_7 за змовою з ОСОБА_10 в період 2017 року розібрали автомобіль, про що не повідомили його власника та користувача ОСОБА_8 ; що про крадіжку автомобіля і його розукомплектування та продаж по частинам, йому відомо не було, так як на його питання ОСОБА_7 відповідав, що не знає де він; що на даний час в Основ`янському ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 002575 відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_10 за частиною 1 статті 289 КК України, які дали показання відносно розукомплектування автомобілю належного позивачу без його згоди і видали слідчому ключі і технічний паспорт, в той же час позивач не має до нього ніяких претензій, про що зазначено в його показаннях слідчому; що в кримінальному провадження позивач не є потерпілою особою, а його було допитано як свідка; що він не є тією особою, яка повинна відповідати за зникнення спірного автомобіля, а в цьому винні ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , є безпідставними, оскільки щодо цього відсутнє відповідне судове рішення.

Доводи ОСОБА_3 щодо того, що судом при ухваленні судового рішення у справі № 646/4688/16-ц не враховано і не зазначено, коли і кому позивач надав довіреність на користування та продаж свого автомобіля ще у 2010 році, крім того, його не було належним чином повідомлено про ухвалення рішення щодо повернення автомобіля, який був виставлений на продаж згідно договору з користувачем ОСОБА_8 , у якого була довіреність на користування та продаж автомобілю; що з 10 листопада 2016 року до серпня 2017 року він знаходився у слідчому ізоляторі та не знав про судове рішення і про те, що державний виконавець не може знайти автомобіль позивача, продажем якого займався ОСОБА_7 , про що було відомо ОСОБА_8 ; що суд першої інстанції ухвалив рішення про повернення автомобіля, в той час, коли він не міг цього зробити, так як був затриманий і не знав про таке рішення суду, а тому був позбавлений можливості його оскаржити, колегія суддів до уваги не бере, оскільки вони є підставами апеляційного оскарження заочного рішення у справі № 646/4688/16-ц, а не у даній справі.

Посилання ОСОБА_3 на те, що позивач не є належним позивачем у справі, оскільки між ними не має будь-яких грошових або інших матеріальних відносин, що підтверджується протоколами допиту свідка від 17 липня 2019 року та 14 вересня 2019 року у кримінальному провадженні № 0001782, судова колегія до уваги не приймає, оскільки їх надано з порушенням частини 3 статті 367 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 10 березня 2020 року.