Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/7272/17
Провадження № 4-с/552/20/20
У Х В А Л А

іменем України

23.03.2020 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Кондра Ю.Ю.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на рішення старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби по м. Полтава Північно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гуріної Тетяни Вікторівни про арешт коштів боржника, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 6 березня 2020 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави зі скаргою на рішення державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби по м. Полтава Північно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гуріної Тетяни Вікторівни про арешт коштів боржника.

Свою скаргу обґрунтовувала тим, що судовим рішенням від 24.11.2017 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість в розмірі 19219,36 грн та судові витрати. Про вказане рішення повідомлено не було. 27.02.2020, після того, як не вдалося зняти готівкою частину заробітної плати в банкоматі АТ КБ «Приватбанк», заявник від працівника банку дізналася, що банківська картка заблокована органом ДВС. При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження 28.02.2020 заявнику стало відомо, що старшим державним виконавцем постановою від 24.02.2020 накладено арешт на кошти боржника та на майно боржника.

Вказані постанови вважає неправомірними.

В своїй скарзі просила визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Гуріної Т.В. щодо накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», зобов`язати державного виконавця усунути допущені порушення шляхом зняття арешту із вказаного рахунку.

В судовому засіданні заявник повністю підтримала подану до суду скаргу, посилаючись на викладені в ній обставини.

Боржники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та представник стягувача в судове засідання не з`явилися.

Державний виконавець 19 березня 2020 року подала до суду відзив на позовну заяву та просила провести розгляд без її участі.

Суд, заслухавши заявника, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до таких висновків.

Встановлено, що 24 листопада 2017 року Київським районним судом м. Полтави видано судовий наказ в справі № 552/7272/17, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за надання послуг з теплопостачання за період з 01.06.2014 по 01.09.2017 у розмірі 19219 грн 36 коп, стягнуто судові витрати.

Судовий наказ вступив в законну силу, але боржниками виконаний не був.

Згідно зі ст. 124 Конституції України та ст.ст. 2,18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Встановлено, що за заявою стягувача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 23.10.2019 старшим державним виконавцем Київського ВДВС м. Полтави Гуріною Т.В. відкрито виконавче провадження № 60380061 з примусового виконання судового наказу Київського районного суду м. Полтави в справі № 552/7272/17 від 24.11.2017 про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень згідно зі ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює саме обов`язок, а не право державного виконавця, відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Заходами примусового виконання рішень відповідно до норм ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до норм п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

В силу абз. 2 ч. 2 ст. 48 Закону забороняється звернення стягнення та накладення арешту лише на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15 1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19 1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26 1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18 1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Жодні інші заборони законом не визначені.

Як встановлено судом, державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 60380061 про стягнення коштів з боржника ОСОБА_1 винесено постанову від 24.02.2020, згідно з якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках в банківських установах, відкритих на ім`я боржника ОСОБА_1 , крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Зазначене рішення державного виконавця про накладення арешту на грошові кошти прийнято на підставі та в межах повноважень, наданих державному виконавцеві.

Тобто державний виконавець, виконуючи свої професійні обов`язки та діючи в межах чинного законодавства вчинив дії, щодо виконання боржником рішення суду.

Суд звертає увагу, що постанова про накладення арешту на рахунки боржника містить застереження щодо не накладення арешту на рахунки, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Тому суд приходить до висновку, що таке рішення є правомірним, а вимоги скаржника про визнання незаконною та скасування постанови від 24.02.2020 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Окрім того, боржник ОСОБА_1 , звертаючись до суду з відповідною скаргою, не надала до суду реквізитів банківського рахунку, відкритого на її ім`я в банківській установі, на який здійснюється зарахування заробітної плати.

Номер картки № НОМЕР_2 не є номером банківського рахунку, який відкритий на ім`я заявника в ПАТ КБ «Приватбанк».

При цьому надана заявником інформація щодо руху коштів по картці № НОМЕР_2 не містить інформації про те, що рахунок має спеціальний режим використання.

Також, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження надання боржником до Київського відділу ДВС по м. Полтава документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання.

Тоді як, відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Накладення арешту на грошові кошти боржника ОСОБА_1 є тим обмеженням, яке вчинене на виконання норм Закону України «Про виконавче провадження», підставою для його застосування до заявника є невиконання останньою судового рішення. Таке обмеження є необхідними з метою забезпечення прав стягувача у виконавчому провадженні, права на доступ до судового захисту.

На підставі викладеного, враховуючи, що заявником не доведено порушення державним виконавцем чинного законодавства, а стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає порядок зняття арешту з рахунків, що мають спеціальний режим використання, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 є безпідставною та не підлягає задоволенню.

При вирішенні скарги судом також враховується та обставина, що ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 19 березня 2020 року за заявою ОСОБА_1 скасовано судовий наказ Київського районного суду м. Полтави від 24 листопада 2017 року в справі № 552/7272/17, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» може бути підставою для закінчення виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби по м. Полтава Північно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гуріної Тетяни Вікторівни про арешт коштів боржника відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали складено 23.03.2020.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко