Ухвала

03 березня 2020 року

м. Київ

справа № 754/10952/16-ц

провадження № 61-3524ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 31 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 053-2008-939, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 55 000,00 дол. США на строк до 10 березня 2038 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 11,85 відсотків річних, а за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка у розмірі 35,85 відсотків річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 24 квітня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Вказував, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, 23 грудня 2014 року ПАТ «Універсал Банк» надіслало на її адресу вимогу про дострокове погашення суми, проте остання її не виконала.

ПАТ «Універсал Банк» зазначало, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 15 серпня 2016 року складає 67 915,51 дол. США, з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 579,85 дол. США; сума дострокового стягнення кредиту у розмірі 45 781,95 дол. США; заборгованість за відсотками у розмірі 20 454,12 дол. США; заборгованість за підвищеними відсотками у розмірі 99,49 дол. США.

Із урахуванням наведених обставин, ПАТ «Універсал Банк» просило стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на його користь заборгованість за тілом кредиту у розмірі 53 640,00 дол. США.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 грудня 2016 року позов публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 31 березня 2008 року № 053-2008-939 у розмірі 53 640,00 дол. США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходили з того, що ОСОБА_1 не виконувала належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором від 31 березня 2008 року № 053-2008-939, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість у розмірі 53 640,00 дол. США, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволено частково. Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 грудня 2016 року скасувано та ухвалено нове рішення. Позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 31 березня 2008 року № 053-2008-939 у розмірі 47 361,80 дол. США, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 46 781,95 дол. США та заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 579,85 дол. США У задоволенні інших позовних відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи заочне рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, натомість суд першої інстанції розглянув справу без її участі та ухвалив заочне рішення, що є порушенням права ОСОБА_1 на справедливий суд.

Частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач просив стягнути солідарно із відповідачів на його користь заборгованість лише за тілом кредиту; згідно з наданим ПАТ «Універсал Банк» розрахунком заборгованості, розмір заборгованості за тілом кредиту становить 46 781,95 дол. США, а розмір заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 579,85 дол. США, що разом становить 47 361,80 дол. США.

20 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 грудня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана 20 лютого 2020 року, тому вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У поданій касаційній скарзі заявник не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка) перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, тому касаційна скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 389, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак