Справа № 204/6934/20
Провадження № 2/204/1944/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа № 204/6934/20

Провадження № 2/204/1944/20

03 грудня 2020 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Сокола Д.О.,

представника позивача адвоката Бурчака П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» про стягнення середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільнені,

В С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод», із вимогою про стягнення середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільнені (а. с. 1-8).

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що з 09 квітня 1975 року він працює у ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод». 21 лютого 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення його за власним у зв`язку з виходом на пенсію, яка зареєстрована у відділі кадрів за № 80-87, та відповідно до резолюції начальника цеху, в якому він працював, його повинні були звільнили з 28 лютого 2020 року. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2020 року з відповідача на його користь стягнуто заробітну плату в сумі 65581 гривня 96 копійок, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 32753 гривні 60 копійок та зобов`язано відповідача винести наказ про його звільнення й видати трудову книжку. Середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні судом стягнуто станом на 10 серпня 2020 року, натомість фактичний розрахунок відповідач провів із ним тільки 18 вересня 2020 року, тобто затримав розрахунок на 28 робочих днів. Такі дії відповідача є неправомірними, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 03 грудня 2020 року (а. с. 30), копія якої надіслана учасникам справи 01 листопада 2020 року за вихідним № 23529/20-вих/2/204/1944/20 (а. с. 21) та, яка отримана відповідачем 10 листопада 2020 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 33).

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Пояснення надав аналогічні тексту позову. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та спираючись на вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення.

Судом встановлено, що позивач з 09 квітня 1975 року працював у ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод», що підтверджується трудовою книжкою (а. с. 27). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2020 року з ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь позивача, з-поміж іншого, стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з березня 2019 року по лютий 2020 року в сумі 65581 гривня 96 копійок, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (із розрахунку 297 гривень 76 копійок на день) за період з 02 березня 2020 року по 10 серпня 2020 року у сумі 32753 гривні 60 копійок. Зобов`язано ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» винести наказ про звільнення позивача за власним бажанням та видати йому належно оформлену трудову книжку з внесеним записом про звільнення (а. с. 4-12). Наказом керівника ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» від 18 вересня 2020 року № 983К позивача звільнено з посади слюсаря з МСР у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі ст. 38 КЗпП України (а. с. 26).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Отже, за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Приписами ч. 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, сума остаточного розрахунку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Отже, передбачений ч. 1ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Положеннями ст. 43 Конституції України, кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Пунктом 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 визначено, що, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до з ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та зобов`язання вчинити певні дії, визначено середню заробітну плату за день ОСОБА_1 у сумі 297 гривень 76 копійок (а. с. 4-12).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних с у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до з ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та зобов`язання вчинити певні дії середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні позивача стягнуто з відповідача станом на 10 серпня 2020 року, а фактично розрахунок з позивачем відповідачем проведено 18 вересня 2020 року, то підлягає стягненню середній заробіток за затримку видачі трудової книжки за період з 11 серпня 2020 року по 18 вересня 2020 року, що складає: 28 днів х 297 гривень 76 копійок = 8337 гривень 28 копійок.

За таких обставин, суд доходить висновку, що з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за затримку видачі трудової фактичного розрахунку у сумі 8337 гривень 28 копійок, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Бурчак Петро Іванович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 0076, видане на підставі рішення Ради адвокатів Дніпропетровської області від 11 вересня 1993 року (а. с. 17)), що підтверджується ордером серії ДП № 173/028 від 15 жовтня 2020 року (а. с. 28).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану, в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

12 жовтня 2020 року позивач сплатив адвокату Бурчак П.І. 1000,00 гривень за консультацію та складання позовної заяви, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 076 від 12 жовтня 2020 року (а. с. 19).

За таких обставин, суд вважає, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 1000 гривень, через що вказані витрати мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 280-288, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» (49052, м. Дніпро, вул. Щепкіна, буд. 53, ) про стягнення заборгованості по заробітній платі за затримку розрахунку задовольнити у повному обсязі.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за затримку розрахунку при звільненні у сумі 8337 (вісім тисяч триста тридцять сім) гривень 28 (двадцять вісім) копійок.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання копії рішення учасниками справи, які не були присутні у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання копії рішення учасниками справи, які не були присутні у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Заочне рішення суду може бути переглянуте Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за заявою відповідача, яку може бути подано протягом 20 днів зо дня отримання ним повного тексту заочного рішення суду.

Суддя А.І. Приваліхіна