Справа № 127/1530/18
Провадження № 22-ц/801/685/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 березня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судового засідання Кузьменко Б.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року, постановлену під головуванням судді Волошина С.В., повний текст якої складено 07 лютого 2020 року

в справі № 127/1530/18

за скаргою ОСОБА_1 (скаржник)

за участі ОСОБА_2 (стягувач)

на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Микитюка Миколи Олександровича щодо відновлення виконавчого провадження,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Микитюка М.О. щодо відновлення виконавчого провадження.

Скарга мотивована тим, що 26.02.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання рішення суду від 24.10.2018, залишеного без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 22.01.2019, видано виконавчий лист у справі №127/1530/18 про визнання ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

16.05.2019 головним державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Микитюком М.О. направлено постанову про примусове виконання постанови державного виконавця за виконавчим листом №127/1530/18 про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 08.04.2019 відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на вказані вище судові рішення та витребувано із Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу №127/1530/18.

04.07.2019 головним державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Микитюком М.О. надіслано повідомлення про зупинення ним виконавчого провадження у зв`язку з відкриттям провадження та розглядом касаційної скарги Верховним Судом.

28.08.2019 головним державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Микитюком М.О. на адресу Державного професійно-технічного навчального закладу "Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище" направлено вимогу про відновлення виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2019 головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Микитюка М.О. зобов`язано усунути порушення прав боржника ОСОБА_1 шляхом скасування вимоги державного виконавця Микитюка М.О. № 83165 від 28.08.2019 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище».

21.11.2019 головний державний виконавець Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Микитюк М.О. надіслав до Державного професійно-технічного навчального закладу «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище» листа №119623/15.26-25/38, яким просив проводити утримання згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.05.2019, оскільки касаційну скаргу ОСОБА_1 ухвалою Верховного Суду України залишено без задоволення.

Вважає неправомірними дії головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Микитюка М.О. щодо відновлення виконавчого провадження листом №119623/15.26-25/38 від 21.11.2019, направленим Державному професійно-технічному навчальному закладу «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище».

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись із ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та постановити нове рішення про задоволення скарги.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не застосовано низку статей Закону України «Про виконавче провадження», зокрема ст. 19, п. 1 ч. 2 ст. 18, а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень. Вважає незаконним визнання судом листа від 21.11.2019 направленого головним державним виконавцем Державному професійно-технічному навчальному закладу «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище» повідомленням в розумінні Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, звертає увагу, що у загаданому листі державний виконавець зазначає про наявність рішення Верховного Суду України, якого не існує з 15.12.2017.

Від головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Микитюка М.О. та стягувача за виконавчим листом ОСОБА_2 відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

ОСОБА_1 , головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Микитюк М.О., а також ОСОБА_2 повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явились, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦП України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Клопотання представника заявника - адвоката Когутницького В.М. про відкладення апеляційного розгляду даної справи до задоволення не підлягає, так як поважність причин його неявки в судове засідання не підтверджені документально.

Від суб`єкта оскарження суду надійшла письмова заява про розгляд справи в його відсутність.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Вирішуючи вимоги скарги суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність порушення прав і свобод боржника ОСОБА_1 з боку головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Микитюка М.О. під час проведення виконавчих дій, зокрема, при направленні листа № 119623/15.26-25/38 від 21.11.2019 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище», а відтак відмовив у задоволенні скарги.

Судом встановлено, що за заявою стягувача ОСОБА_2 головним державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Микитюком М.О. 27 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 127/1530/18, виданого 26.02.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 23.01.2018, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 45).

Постановою від 16.05.2019 головним державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Микитюком М.О звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , який отримує дохід (заробітну плату) у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище» та зобов`язано нарахувати заборгованість по сплаті аліментів з 23.01.2018 року, здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача в розмірі 50% до виплати загальної суми боргу, надалі проводити відрахування в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 46).

Згідно звітів про здійснення відрахування та виплати у вересні - жовтні 2019 року проводилося стягнення з заробітної плати боржника ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 58490751 (а.с. 52-54).

Судом також встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 08.04.2019 було відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.10.2018 та постанову Вінницького апеляційного суду від 22.01.2019, якими визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці Вінницької області, громадянина України, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниці Вінницької області, громадянина України, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 23.01.2018, до досягнення дитиною повноліття. При цьому Верховним Судом не вирішувалось питання щодо зупинення виконання рішення суду першої інстанції.

04.07.2019 головним державним виконавцем ГТУЮ у Вінницькій області Микитюком М.О. на адресу Державного професійно-технічного навчального закладу "Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище" направлено лист № 59457/15.26-25/38 з проханням зупинити виконання постанови від 16.05.2019 до вирішення судом справи по суті (а.с. 48).

28.08.2019 державним виконавцем складено вимогу про відновлення виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.05.2019, яка направлена до Державного професійно-технічного навчального закладу "Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище" для виконання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2019 зобов`язано головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Микитюка Миколу Олександровича усунути порушення прав боржника ОСОБА_1 шляхом скасування вимоги державного виконавця Микитюка М.О. №83165 від 28.08.2019 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище» (а.с. 8-10).

На виконання вказаної ухвали 13.11.2019 державним виконавцем Микитюком М.О. до Державного професійно-технічного навчального закладу "Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище" направлено лист про повернення без виконання вимоги державного виконавця від 28.08.2019 про відновлення виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.05.2019 року та виконувати лист державного виконавця від 04.07.2019 року за вих. №59457/15.26-25/38 про зупинення виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи боржника від 16.05.2019 року до вирішення справи по суті (а.с. 55).

Постановою Верховного Суду від 11.11.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.10.2018 та постанову Вінницького апеляційного суду від 22.01.2019 залишено без задоволення, а зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін (а.с. 12-15).

21.11.2019 державним виконавцем Микитюком М.О. до Державного професійно-технічного навчального закладу "Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище" направлено листа № 119623/15.26-25/38, в якому останній просить проводити утримання згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.05.2019 року (а.с. 58).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон )

Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Предметом оскарження у цій справі ОСОБА_1 визначив надіслання головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Микитюком М.О. листа від 21.11.2019 Державному професійно-технічному навчальному закладу «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище», у якому той просив установу проводити утримання згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.05.2019.

На думку скаржника лист від 21.11.2019, у якому викладені обставини через які головний державний виконавець Микитюк М.О. просив Державне професійно-технічний навчальний заклад «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище» проводити утримання згідно постанови про звернення стягнення від 16.05.2019, не відповідає критеріям виконавчого документа, його форма не передбачена жодною нормою законодавства, він також не є повідомленням, а тому дії державного виконавця щодо винесення не постанови, а прохального листа є незаконними.

Апеляційний суд не погоджується із такими доводами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених законом та іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до Академічного тлумачного словника української мови (1970 1980), повідомлення - це: 1. те, що доводиться до чийого-небудь відома, сповіщається комусь; 2. дані, інформація, передані, доведені до відома, викладені ким-небудь; 3. папір, документ, у якому про щось повідомляється, сповіщається.

Отже лист від 21.11.2019 є повідомленням, яке носить інформаційно - рекомендаційний характер, будь - яких вимог імперативного (категоричного) характеру воно не містить та не є таким, що суперечить нормам Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що головний державний виконавець Микитюк М.О. правомірно, не відкликаючи постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 16.05.2019, направив до органу, якому належало виконувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, повідомлення щодо проведення утримання за цією постановою.

Щодо доводів апелянта про те, що застосувавши норми Конвенції про права дитини, суд першої інстанції тим самим порушив баланс між правами стягувача та його правами, регламентованими статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 19, 21 Конституції України, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

06 лютого 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, у тому числі й до Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. З Конвенції).

Невиконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яке набрало законної сили, безумовно порушує не лише інтереси дитини, а й нівелює обов`язковість судових рішень, як однієї із конституційних засад судочинства (пункт 9 частини 1 статті 129 Конституції України) та є порушенням права на справедливий суд, закріпленого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки реальне виконання судового рішення впродовж розумного строку є невід`ємним елементом цього права, що підтверджується релевантною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення в справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Брумареску проти Румунії» від 28 листопада 1999 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року та ряд інших.

Апеляційний суд наголошує на тому, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2018 року, залишене без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 22 січня 2019 року та постановою Верховного Суду від 21 листопада 2019 року, за ним 26 лютого 2019 року виданий й пред`явлений до виконання виконавчий лист (а.с. 43), а 27 лютого 2019 року відкрите виконавче провадження й звернуте стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 46, зворот), виконавче провадження в установленому законом порядку не зупинене, а відтак відсутні будь-які підстави для його невиконання.

Ураховуючи наведе, дії державного виконавця Микитюка О.М. з направлення повідомлення від 21 листопада 2019 року про проведення утримання аліментів з доходів боржника відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" відповідали вимогам положень статті 182 СК України та статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

За таких обставин суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що державний виконавець, який діяв виключно в межах своїх повноважень та вимог Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Натомість скаржник не довів, що оскаржуваними діями державного виконавця (шляхом направлення повідомлення від 21.11.2019) порушено права його як боржника у виконавчому провадженні із стягнення аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що направленим повідомленням державний виконавець поновив проведення стягнення, є безпідставними та спростовуються змістом самого повідомлення, у якому йдеться про обставини, які передували його направленню та прохання про проведення утримання згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату від 16.05.2019.

Відтак ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин