ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/74/20 Справа № 187/998/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Караул О.А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та визнання грошового зобов`язання припиненим, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про визнання зобов`язання припиненим,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

12 червня 2018 року ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги, відповідачами вказав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_3 посилався на те, що 03 вересня 2015 року він передав в борг ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 382 464,00 доларів США, які ОСОБА_1 отримав та зобов`язався повернути у зазначеному вище розмірі до 15 жовтня 2016 року. Факт передачі позивачем ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 382 464,00 доларів США підтверджується власноручно написаною ОСОБА_1 розпискою, в якій останній зазначив, що « ОСОБА_4 , ОСОБА_1 ...., цією розпискою підтверджую, що грошові кошти в сумі 382 464 доларів США отримані мною від ОСОБА_3 ..., І зобов`язуюсь повернути їх в повному обсязі не пізніше 15 жовтня 2016». ОСОБА_1 грошові кошти отримані в борг від нього не повернув. Розписка, яка написана ОСОБА_1 , за своєю правовою природою є договором позики, так як містить всі істотні умови договору позики, щодо яких сторонами була досягнута згода, а саме розмір грошової суми, яка передається, строк повернення позики, сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник) та особистий підпис позичальника. ОСОБА_1 своє зобов`язання щодо повернення боргу не виконав, грошові кошти отримані в борг не повернув, а тому зобов`язання ОСОБА_1 не є припиненим та підлягає виконанню шляхом стягнення суми позики з урахування процентів за користування нею і сум, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України. Зазначає, що ОСОБА_1 , зобов`язаний сплатити позивачеві відсотки за користування позикою у розмірі та рівні облікової ставки НБУ за період з дати отримання грошових коштів у користування, тобто з 03 вересня 2015 року, щомісячно до дати 12 червня 2018 року як такої, що передує зверненню до суду з цією заявою, в розмірі 175 196,94 доларів США. Враховуючи, що ОСОБА_1 зобов`язався повернути позивачеві взяті в борг грошові кошти не пізніше 15 жовтня 2016 року, однак вказаний обов`язок, так і не виконав, позивач вважає, що з 16 жовтня 2016 року він має право стягнути з ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми у розмірі 18 980,37 доларів США та інфляційні втрати у розмірі 76 110,34 доларів США, що нараховані по 12 червня 2018 року. Крім того, зазначив, що 11 листопада 2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , було зареєстровано шлюб. Відповідно до змісту договору позики від 03 вересня 2015 року ОСОБА_2 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , підтвердила, що кошти за даною розпискою отримані її чоловіком за її згодою. Також, ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на передачу в заставу у якості забезпечення повернення коштів за даною розпискою свого майна, що знаходиться у спільній сумісній власності з ОСОБА_1 . Під даними текстом ОСОБА_2 проставлено її власноручний підпис. Таким чином, ОСОБА_1 взяв в борг у нього грошові кошти за договором позики від 03 вересня 2015 року у розмірі 382 464,00 долари США в інтересах сім`ї, про що свідчить напис ОСОБА_2 на розписці від 03 вересня 2015 року. Вважає, що якщо договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, то обов`язки за таким договором виникають не лише у того із подружжя, який уклав такий договір, а й у іншого з подружжя. Викладене свідчить, що має місце спільний борг подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки у того з них, хто не є стороною договору ( ОСОБА_2 ) укладеному другим з подружжя ( ОСОБА_1 ), виникає право спільної власності на майно, одержане за цим договором (грошові кошти). Відповідно виникає і обов`язок нести обтяження, пов`язані з набутим майном, в тому числі цивільну-правову відповідальність у випадку невиконання або неналежного виконання відповідачем обов`язку за договором позики. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є солідарними боржниками, а тому на підставі викладеного, ОСОБА_3 просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики від 03 вересня 2015 року у загальному розмірі 652 751,65 доларів США, що згідно з офіційного курсу Національного банку України станом на 12 червня 2018 року еквівалентно 17 031 139 грн. 10 коп., що складається із: основна сума боргу - 382 464,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 12 червня 2018 року еквівалентно 9 978 982 грн. 96 коп.; проценти за користування позикою - 175 196,94 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 12 червня 2018 року еквівалентно 4 571 115 грн. 92 коп.; три відсотки річних у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання - 18 980,37 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 12 червня 2018 року еквівалентно 495 222 грн. 52 коп.; інфляційні втрати - 76 110,34 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 12 червня 2018 року еквівалентно 1 985 817 грн. 71 коп., а також просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь понесені судові витрати.

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним.

У липні 2018 року ОСОБА_1 уточнив зустрічні позовні вимоги до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про визнання зобов`язання припиненим.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог, які уточнювалися вході судового розгляду справи, ОСОБА_1 посилався на те, що між ним та ОСОБА_3 було укладений усний договір позики на підставі якого він начебто отримав 382 464,00 доларів США, що ОСОБА_3 намагається підтвердити розпискою від 03 вересня 2015 року. ОСОБА_1 зазначає, що не пам`ятає обставин складання ним розписки в доларах США, однак отримував від ОСОБА_3 кошти в гривні, та не виключає того, що дійсно надавав розписку від 03 вересня 2015 року, але сума боргу перед позивачем складає 382 000 грн. Так, у розписці від 03 вересня 2015 року вбачаються виправлення, дописки, нариси на вже написаних словах ручкою із пастою чорного кольору із іншим натиском й двома різними почерками. Зокрема під час вказаної/записаної суми у розписці вбачається «триста вісімдесят дві тисячі грн.» й дописано «...чотириста шістьдесят чотири долара США» (іншим кольором / натиском/ почерком ніж є у нього, ОСОБА_1 , і поверх вже написаний текст у розписці від 03 вересня 2015 року. З 03 вересня 2015 року ОСОБА_3 був власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену квартиру ОСОБА_3 було набуто на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та ОСОБА_6 від 03 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Новицькою Т.О. Цього ж дня, 03 вересня 2015 року, довірена особа ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності виданої ОСОБА_3 21 серпня 2015 року, склав письмову власноруч написану розписку, щодо наступного: «... цією розпискою підтверджую, що ОСОБА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Баглійським РВ в м.Дніпродзержинську УМВС України 23 жовтня 1996 року, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 має першочергове право на покупку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 до 15 жовтня 2016 року. Після цієї дати (тобто з 16 жовтня 2016 року) продаж даної квартири повинен бути узгоджено з ОСОБА_1 , а всі кошти з продажу даної квартири повинні піти на погашення загальної заборгованості з відсотками перед ОСОБА_3 , якщо сума перевищить суму заборгованості то всі інші кошти повинні бути повернені ОСОБА_1 ....». 08 вересня 2015 року особисто ОСОБА_3 власноруч склав письмову розписку з аналогічним текстом, в якій фактично підтвердив, що ОСОБА_1 має першочергове право на покупку квартири АДРЕСА_3 , та після 16 жовтня 2016 року - продаж квартири повинен бути погоджений з ОСОБА_1 , а всі кошти з продажу даної квартири повинні піти на погашення загальної заборгованості з відсотками перед ОСОБА_3 , якщо сума перевищить суму заборгованості то всі інші кошти повинні бути повернуті ОСОБА_1 . Зазначена розписка ОСОБА_3 була складена у присутності свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , про що в тексті розписки містяться їх особисті підписи. Однак, 14 червня 2018 року, під час огляду відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 було виявлено, що зазначена квартира була відчужена ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 196, виданий 24 квітня 2018 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горобинська Г.А., про що внесено відповідні відомості в реєстр прав власності. Договір купівлі-продажу було укладено, та усі його істотні умови погоджені сторонами, без відома ОСОБА_1 та без врахування його прав та інтересів, обумовлених у вищеозначених розписках. ОСОБА_3 перед укладенням договору купівлі-продажу жодного разу не звертався до ОСОБА_1 за погодженням безпосередньо як самого факту продажу квартири, так і істотних умов договору купівлі-продажу, який в результаті укладений між ним та ОСОБА_9 ОСОБА_1 вважає, що в момент укладення та підписання договору купівлі-продажу були порушенні зобов`язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 та в порушення прав і інтересів ОСОБА_1 , продаж квартири відбувся без попереднього погодження істотних умов продажу та власне Факту продажу, й зокрема в порушення умов, якими визначалось, що надлишок від суми продажу квартири, за вирахуванням сум спрямованих на погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 на час укладання такого договору, грошові кошти від продажу не повернуті ОСОБА_1 . На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив визнати грошові зобов`язання, які виникли на підставі розписки від 03 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 припиненими. У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про визнання зобов`язання припиненим.

В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на ті ж обставини та правове обґрунтування, що зазначені в зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 , та зазначала, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було продано ОСОБА_3 за 10 972 732 грн., а заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 складала 382 000 грн., а тому зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 припинилися. ОСОБА_2 просила суд визнати грошові зобов`язання, які виникли на підставі розписки від 03 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 припиненими.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2018 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 . Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) заборгованість за договором позики від 03 вересня 2015 у загальному розмірі 576 641,31 доларів США, що згідно з офіційного курсу Національного банку України станом на 12 червня 2018 року еквівалентно 15 045 321 грн. 41 коп., що включає: основну суму боргу у розмірі 382 464,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 12 червня 2018 року еквівалентно 9 978 982 грн. 96 коп.; проценти за користування позикою у розмірі 175 196,94 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 12 червня 2018 року еквівалентно 4 571115 грн. 92 коп.; три проценти річних у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання у розмірі 18 980,37 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 12 червня 2018 року еквівалентно 495 222 грн. 52 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та визнання грошового зобов`язання припиненим та зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про визнання зобов`язання припиненим відмовлено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) понесені судові витрати у зв`язку з розглядом даної справи у виді судового збору в розмірі 8 810 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 03 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_3 , його зустрічний позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 03 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати грошові зобов`язання, які виникли на підставі розписки від 03 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 припиненими, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_3 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, рішення суду від 03 серпня 2018 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Згідно розписки від 03 вересня 2015 року, виконаній на російській мові в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , паспорт: серія НОМЕР_1 , виданий Баглійським РВ в Дніпродзержинську ГУ УМВС України 23 жовтня 1996 р., що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , цією розпискою підтверджує, що кошти у сумі 382 464,00 доларів США отримані ним від ОСОБА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , та зобов`язується повернути їх у повному обсязі не пізніше 15 жовтня 2016 року. Забезпеченням повернення ним коштів у сумі, зазначеній у даній розписці, є застава всього належного йому рухомого та нерухомого майна.

У зазначеній розписці міститься запис, здійснений ОСОБА_2 , відповідно до якого, остання перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , підтверджує, що кошти за цією розпискою отримані її чоловіком за її згодою. Також вона підтверджує свою згоду на передачу в заставу у якості забезпечення повернення коштів за цією розпискою свого майна, що знаходиться у їхній спільній власності з її чоловіком ОСОБА_1 (т.1 а.с. 7, 8).

В матеріалах справи наявний переклад вказаної розписки від 03 вересня 2015 року з російської мови на українську мову, виконаний 12 червня 2018 року Бюро перекладів «КиївПереклад» (т. 4 а.с. 84-87).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 11 листопада 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (т. 4 а.с. 112-116).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, ОСОБА_3 посилався на те, що ОСОБА_1 кошти, взяті в борг, відповідно до розписки від 03 вересня 2015 року, до теперішнього часу не повернув.

ОСОБА_1 заперечував написання ним розписки від 03 вересня 2015 року та отримання ним у борг від ОСОБА_3 грошових коштів у сумі, вказаній у розписці у розмірі 382 464 доларів США.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2017 року було призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на розгляд якої поставлені питання: 1. Чи виконано підпис у оригіналі розписки від 03 вересня 2015 року самим ОСОБА_1 чи іншою особою? 2. Чи виконаний рукописний текст розписки від 03 вересня 2015 року самим ОСОБА_1 чи іншою особою? 3. Чи відповідає підпис на розписці від 03 вересня 2015 року даті, коли він був підписаний? 4. Чи відповідає дата виконання розписки даті поставлення підпису, а саме 03 вересня 2015 року ? 5. Чи відповідає дата виконання тексту розписки даті виконання підпису суми позики в розписці? Клопотання ОСОБА_10 , про долучення в якості письмових доказів задовольнити та долучити до матеріалів справи в якості письмових доказів оригінал розписки від 03 серпня 2015 року та двох книг ІНФОРМАЦІЯ_2 , на перших сторінках яких міститься зразки підпису та почерку ОСОБА_1 . Зобов`язано відповідача ОСОБА_1 надати експертам (за наявності) вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 в кількості не менше 10 штук, що виконані в той же час, що і досліджувана розписка, а також порівняльні зразки документів оригінали датованих документів, в яких у період з липня 2015 року по листопад 2015 року включно, рукописно виконані, не обов`язково ним, записи та підписи пастами кулькових ручок (такими ж за кольорами та відтінками, як рукописні записи та підписи у досліджуваному документі) на папері близькому до досліджуваного документа, у кількості не менше двох зразків з різними датами складання за кожен місяць досліджуваного періоду. Відмовлено у задоволенні клопотання експертів про надання дозволу для використання руйнівних методів дослідження розписки (т.2 а.с.192-194).

З висновку експерта № 519/520/521-17 від 10 січня 2018 року вбачається, що підпис, виконаний від імені ОСОБА_1 в оригіналі розписки від 03 вересня 2015 року, виконаний самим ОСОБА_1 . Відповіді на питання чи виконаний текст розписки від 03 вересня 2015 року ОСОБА_1 експертом надано не було, оскільки не було задоволено клопотання щодо надання додаткових зразків почерку відповідача ОСОБА_1 . Питання щодо відповідності підпису на розписці від 03 вересня 2015 року даті, коли вона була підписана, відповідності дати виконання розписки даті поставлення підпису, а також відповідності дати виконання тексту розписки даті виконання напису суми позики, експертами також не вирішувалися, оскільки дослідження з зазначених питань потребувало руйнівних методів дослідження, дозвіл на використання яких судом надано не було (т.2 а.с.214-224).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року було призначено у даній справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Чи виконаний повністю рукописний текст боргового документу (розписки) від 03 вересня 2015 року ОСОБА_1 , чи іншою особою? Зобов`язано ОСОБА_3 надати на вимогу експерта оригінал розписки від 03 вересня 2015 року (т.10 а.с.185-187).

Висновком експерта №5775-19 від 21 січня 2020 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у даній цивільній справі встановлено, що рукописний текст розписки від 03 вересня 2015 року, який починається словами Расписка г.Киев .... та закінчується ... ОСОБА_11 повністю виконаний ОСОБА_1 (т.10 а.с.193-196).

Апеляційним судом у судовому засіданні оглядався оригінал вказаної розписки від 03 вересня 2015 року, а також оригінал вказаної розписки було надано до експертної установи для проведення судової почеркознавчої експертизи.

Таким чином, висновком судової почеркознавчої експертизи встановлено, що рукописний текст розписки від 03 вересня 2015 року повністю виконаний ОСОБА_1 .

Із розписки, написаної ОСОБА_1 , вбачається, що вона за своєю правовою природою є договором позики, так як містить всі істотні умови договору позики, щодо яких сторонами була досягнута згода, а саме розмір грошової суми, яка передається, строк повернення позики, сторони зобов`язання та особистий підпис позичальника.

Судом встановлено, ОСОБА_1 своє зобов`язання щодо повернення ОСОБА_3 боргу до теперішнього часу не виконав, грошові кошти отримані в борг не повернув.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 2 ст. 61 СК України визначає, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби (ч. 2 ст. 73 СК України).

Тобто, якщо договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, то обов`язки за таким договором виникають не лише у того із подружжя, який уклав такий договір, а й у іншого з подружжя.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Частиною ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України- встановлено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 11 листопада 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та у зазначеній розписці міститься запис, здійснений ОСОБА_2 , відповідно до якого, остання перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , підтверджує, що кошти за цією розпискою отримані її чоловіком за її згодою.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми боргу за вказаною розпискою у розмірі 382 464,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 12 червня 2018 року еквівалентно 9 978 982 грн. 96 коп., який було отримано ОСОБА_1 , в період шлюбу із ОСОБА_2 , з її відома та з її згоди.

Також суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку процентів за користування позикою у розмірі 175 196,94 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 12 червня 2018 року еквівалентно 4 571115 грн. 92 коп. та три проценти річних у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання у розмірі 18 980,37 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 12 червня 2018 року еквівалентно 495 222 грн. 52 коп., оскільки взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 не виконав.

Стосовно стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 76 110, 34 доларів США інфляційного збільшення суми боргу суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в цій частині, оскільки індексації підлягає грошова одиниця України гривня та індексація може бути застосована у разі прострочення грошового зобовязання у гривні.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних вимог ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

Згідно з ч.1, ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 1 ст. 604 ЦК України передбачено, що зобов`язання можуть припиняться за домовленістю сторін.

З матеріалів справи вбачається, 03 вересня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який діяв від імені ОСОБА_3 , було укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1229 (т. 6 а.с. 180-182).

Згідно з п. 1 Договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_7 купив, належну продавцю на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_3 .

Пунктом 5 Договору купівлі-продажу квартири передбачено, що продавець ( ОСОБА_6 ) своїм підписом під даним договором підтвердила факт повного розрахунку за продану квартиру, одержання від представника покупця ( ОСОБА_3 ) грошей в сумі 7 400 000 грн. та відсутність по відношенню до нього будь-яких претензій фінансового характеру.

Факт сплати ОСОБА_3 ОСОБА_6 грошових коштів за Договором купівлі-продажу підтверджується квитанцією № 01 від 03 вересня 2015 року (т.6 а.с.183).

З розписки від 03 вересня 2015 року вбачається, що 03 вересня 2015 року довірена особа ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діяв на підставі довіреності виданої ОСОБА_3 , яка посвідчена нотаріусом у м. Празі 21 серпня 2015 року, склав письмову власноруч написану розписку, щодо наступного: «...цією розпискою підтверджую, що ОСОБА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Баглійським РВ в м.Дніпродзержинську УМВС України 23 жовтня 1996 року, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 має першочергове право на купівлю квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 до 15 жовтня 2016 року. Після цієї дати (тобто з 16 жовтня 2016 року) продаж даної квартири повинен бути узгоджено з ОСОБА_1 , а всі кошти з продажу даної квартири повинні піти на погашення загальної заборгованості з відсотками перед ОСОБА_3 , якщо сума перевищить суму заборгованості то всі інші кошти повинні бути повернені ОСОБА_1 . Дана розписка дійсна при виконанні своїх зобов`язань обох сторін» (т. 5 а.с.139).

08 вересня 2015 року ОСОБА_3 власноруч склав письмову розписку з аналогічним текстом. Зазначена розписка ОСОБА_3 була складена у присутності свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т. 5 а.с.140).

На підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 196, виданий 24 квітня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобинською Г.А., квартира за адресою: АДРЕСА_1 , була відчужена ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 за ціною 10 972 732 грн. 68 коп. (т.6 а.с.184-187).

Слід зазначити, з договору купівлі-продажу квартири від 03 вересня 2015 вбачається, що ОСОБА_3 набув право власності на квартиру АДРЕСА_3 за відплатним договором купівлі-продажу, за яку сплатив грошові кошти.

Тобто, квартира була придбана ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу квартири, а не була передана безкоштовно у власність як гарантія виконання зобов`язання ОСОБА_1 за розпискою від 03 вересня 2015 року.

В зазначеному договорі відсутні будь-які умови щодо подальшого користування та розпорядженням квартирою, зокрема про те, що у разі продажу квартири, отримані грошові кошти повинні бути зараховані в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 згідно розписки від 03 вересня 2015 року.

Борговою розпискою від 03 вересня 2018 року, складеною ОСОБА_1 , не передбачено припинення зобов`язання зарахуванням грошових коштів, отриманих кредитором від продажу свого майна в рахунок погашення заборгованості боржника.

У розписках наданих ОСОБА_7 03 вересня 2015 року та ОСОБА_3 08 вересня 2015 року йдеться про встановлення зобов`язання щодо переважного права ОСОБА_1 на купівлю квартири, а також, в разі її продажу іншій особі, зобов`язання ОСОБА_3 погодити її продаж з ОСОБА_1 та зарахувати отримані кошти від її продажу в рахунок боргу, що є фактично умовами, спрямованими на майбутнє щодо зміни умов розпорядження предметом нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03 вересня 2015 року, а саме квартирою АДРЕСА_3 .

Розписки, надані ОСОБА_7 03 вересня 2015 року та ОСОБА_3 08 вересня 2015 року, не містять умов щодо зміни договору купівлі-продажу квартири, вони за своєю правовою природою не є борговими розписками, чи іншими правочинами, які відповідно до ст.509 ЦК України створюють обов`язків майнового характеру для ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 , тобто особи, яка має підтверджені у встановленому порядку вимоги щодо грошових зобов`язань, оскільки не містять інформації про наявність боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 та про його розмір.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 у звязку з їх безпідставністю та недоведеністю належними доказами у справі.

Однак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесених судових витрат у зв`язку з розглядом справи у виді судового збору у розмірі 8 810 грн., оскільки солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у вказаній частині.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відсутність боргових зобовязань ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 належними доказами у справі не підтверджуються.

Доводи апеляційних скарг про неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права є безпідставними.

Приведені в апеляційних скаргах інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2018 року скасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесених судових витрату зв`язку з розглядом справи у виді судового збору у розмірі 8 810 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судового збору по 4 405 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та визнання грошового зобов`язання припиненим, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про визнання зобов`язання припиненим - скасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесених судових витрату зв`язку з розглядом справи у виді судового збору у розмірі 8 810 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір по 4 405 грн. з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді