Номер провадження: 22-ц/813/3542/20
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2018 року у складі судді Аліної С.С.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкоємицею за законом першої черги ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову позивач зазначив, що є братом ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті залишилася спадщина у вигляді Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 . 03.11.2017 ОСОБА_1 до Другої Одеської державної нотаріальної контори подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Проте, під час подання вказаної заяви, державний нотаріус Другої Одеської державної нотаріальної контори Маслова М.В. повідомила позивача про те, що видати свідоцтво про право на спадщину вона не зможе, оскільки крім ОСОБА_1 заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 подала його дочка, спадкоємиця першої черги, ОСОБА_2 . Позивач ОСОБА_1 вказує про те, що він є спадкоємцем другої черги у відповідності до положень ст. 1262 ЦК України, з братом протягом всього життя підтримував сімейні стосунки, спілкувався. Як старший брат ОСОБА_1 завжди опікувався своїм молодшим братом, надавав допомогу. Смерть матері позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у 2009 році стала для брата тяжким ударом, він довго не міг прийти до тями та оговтатися після втрати. До смерті матері зловживав алкоголем, а після її смерті це переросло в алкогольну залежність. Неодноразово позивач ОСОБА_1 пропонував йому звернутися до лікаря, пройти курс лікування, однак, ОСОБА_3 відхиляв його прохання та вважав себе здоровою людиною. У 2010 році ОСОБА_3 звільнився з роботи та з того часу більше ніде не працював, вів асоціальний образ життя. Позивач ОСОБА_1 надавав йому матеріальну допомогу, сплачував комунальні послуги за користування квартирою, постійно навідував брата та не залишав одного. З метою покращення житлових умов брата позивач ОСОБА_1 власними силами провів ремонт у квартирі за місцем його проживання. Ніхто інший ним не опікувався, не приходив до нього, ані колишню дружину, ані доньку, ОСОБА_2 , за місцем його проживання позивач не бачив. У 2016 році здоров`я ОСОБА_3 погіршилося, але він відмовлявся звертатися до лікаря, поки у серпні 2016 року його не було госпіталізовано до Одеської міської клінічної лікарні №3 ім. проф. Л.Й. Алейнікової з високою температурою, а потім до Одеського обласного протитуберкульозного диспансеру, де з`ясувалося, що у нього туберкульоз легенів. Протягом всього періоду лікування позивач ОСОБА_1 перебував разом з ним, фактично ніс усі витрати на його лікування. Після виписки з медичного закладу ОСОБА_3 самостійно не міг себе обслуговувати, він потребував сторонньої допомоги. Позивач продовжував опікуватися ним, сплачував комунальні послуги за квартиру, постійно навідував його, купував продукти, медикаменти, засоби гігієни, доглядав його. На початку травня 2017 року його було знову госпіталізовано та ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Всі витрати на поховання позивач взяв на себе, та організував кремацію тіла та подальше захоронення.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2018 року упозові відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не зазначив, які саме покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та в якій частині були відхилені судом, і мотиви їх відхилення. Вказані свідки підтвердили, що апелянт опікувався хворим братом, надавав йому посильну допомогу. Судом було необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про призначення у справі посмертної судово-медичної експертизи, але при цьому вказано, що позивач не надав доказів, що померлий потребував сторонньої допомоги, оскільки перебував у безпорадному стані. Суд не проводив підготовче засідання відповідно до ст.ст. 197-200 ЦПК України. В засіданні 19.12.2018 представником позивача було повідомлено про неотримання від КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» повної відповіді на ухвалу від 18.04.2018, якою було витребувано дані щодо відвідування ОСОБА_3 під час проходження ним лікування членами його сім'ї з зазначенням дат, та необхідність повторного звернення, що було проігноровано судом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив скаргу залишити без задоволення, змінити резолютивну частину рішення, зазначивши про скасування заходу забезпечення позову у вигляді арешту Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , в іншій частині рішення залишити без змін.

24.02.2020 позивач надав додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги.

Відповідач 24.11.2020 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

24.11.2020 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та просив провести наступне судове засідання в режимі відеоконференції.

Враховуючи, що відповідач з клопотанням про відкладення розгляду справи звернувся в день слухання справи, при цьому про причини неможливості прийняти участь в розгляді справи в режимі відеоконференції не зазначив, клопотання про відкладення розгляду справи не обґрунтував, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та заздалегідь, при цьому справа перебуває в суді на розгляді з 2017 року, а наступне засідання в зв`язку з надмірним навантаженням у разі відкладення може бути призначене лише на квітень 2021 року, в попередніх судових засіданнях представником ОСОБА_2 надавалися пояснення по справі, відповідач також свої доводи виклав у відзиві на апеляційну скаргу, суд вирішив справу за відсутності відповідача та його представника на підставі наявних матеріалів справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними братами.

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.01.2010 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.01.2010 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 .

З 23.12.2000 ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_8 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка ОСОБА_2

24.04.2007 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було розірвано.

ОСОБА_3 з 06.12.2002 був прописаний та проживав у квартирі АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, за життя заповіту не складав, спадкоємцем майна спадкодавця першої черги за законом є донька ОСОБА_2 , яка в межах шестимісячного строку заявила про намір прийняти спадщину та подала до Другої Одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Також 03.11.2017 до Другої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого брата ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_1 .

Позивач стверджує, що він з його братом протягом всього життя підтримував сімейні стосунки, спілкувався з ним. В період хвороби брата останній потребував сторонньої допомоги, яку позивач йому надавав, сплачував комунальні послуги за квартиру, після смерті брата поніс витрати на його поховання. В свою чергу, відповідач будь-яку допомогу своєму батьку не надавала. На підставі чого позивач вважає, що має право на спадкування разом зі спадкоємцем за законом першої черги після смерті брата.

Як вбачається з копії трудової книжки, за своє життя ОСОБА_3 з 19.05.2010 по 02.08.2010 працював в ТОВ «Інфокс».

В 2016 році ОСОБА_3 потрапив до лікарні та з 01.08.2016 по 09.08.2016 проходив лікування в КУ «Міська клінічна лікарня №3 ім. проф.Л.Й.Алейнікової» з діагнозом: Негоспітальна лівостороння нижньодольова пневмонія Туберкульоз легенів. Кахексія. Енцефолопатія змішаного ґенезу. Алкогольний поліневрит. ІІІ клінічна група ДН 0. Лівосторонній плеврит.

03.05.2017 ОСОБА_3 був доставлений до КУ «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер», в записах лікаря приймального відділення зазначено, що хворий був в неадекватному стані, зловживає алкоголем.

З 03.05.2017 по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 проходив стаціонарне лікування з діагнозом: Туберкульоз легенів. Кахексія. Енцефалопатія змішаного ґенезу. Алкогольний поліневрит. Анемія середньої важкості.

З листа головного лікаря КУ «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер» від 29.03.2019 вбачається, що ОСОБА_3 03.05.2017 був доставлений у відділення у присутності його брата ОСОБА_1 , який в період перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні придбавав для хворого ліки, їжу, предмети санітарії, постійно навідувався, консультувався з лікарем. Після настання смерті ОСОБА_3 його тіло забрав ОСОБА_1 .

Відповідно до копій квитанцій, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 після смерті брата здійснив оплату вартості організації поховання ОСОБА_3 .

З копій квитанцій, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 здійснює оплату житлово-комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_2 , в якій ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований.

Вищенаведені обставини доводять, що ОСОБА_3 з 2016 року важко хворів на туберкульоз, не працював, що само по собі свідчить про те, що останній не мав можливості матеріально забезпечувати умови свого життя та з урахуванням загострення його хвороби, потребував сторонньої допомоги.

Будь-яких доказів того, що відповідач за життя ОСОБА_3 з ним спілкувалася та в період загострення його хвороби надавала йому матеріальну допомогу, матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7 роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Враховуючи неможливість вирішення питання судової експертизи, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про призначення судом посмертної судово-медичної експертизи для встановлення тяжкості хвороби ОСОБА_3 та факту того, що він перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги.

Судом першої інстанції в задоволенні клопотання про призначення експертизи відмовлено, оскільки воно заявлено в порушення ст.197 ЦПК України.

Проте зі справи видно, що підготовче засідання судом не призначалося, справу після відкриття провадження призначено до судового розгляду.

Водночас, відмовляючи в задоволенні позову, суд послався на те, що ОСОБА_1 не надано доказів перебування у безпорадному стані, отже, не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, що передбачено п.4ч.5ст.12 ЦПК України, а тому суд при вирішенні спору мав виходити з фактів, на які посилалася сторона, як не оспорених.

Оскільки, таким чином, наявні докази про те, що ОСОБА_3 з 2016 року страждав на захворювання, потребував сторонньої допомоги, і безпорадність не спростована, то порушення норм процесуального права судом першої інстанції призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, надані докази, не спростування факту хвороби з 2016 року, в межах наданих доказів, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2018 року скасуванню, позовні вимоги задоволенню з мотивів та підстав, викладених вище, надавши ОСОБА_1 право на спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із спадкоємцем ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2018 року скасувати.

Надати ОСОБА_1 право на спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із спадкоємцем ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 07.12.2020.

Головуючий:

Судді: