ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року

м. Харків

Справа № 628/114/19

Провадження № 22-ц/818/135/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 14 серпня 2019 року у складі судді Демченко І.М.,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою, у якій просила визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 23.04.2004 державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 1-187, про право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину права на земельну частку (пай) ділянки загальним розміром 6,26 умовних кадастрових гектарів, належної на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0124719, виданого на ім`я ОСОБА_3 ; визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 4,8936 га, кадастровий номер :05:000:0029.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 на праві власності належить Ѕ частка права на земельну частку (пай) члена колишнього КСП «Маяк» с.Кругляківка Куп`янського району Харківської області загальним розміром 6,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі, яку та успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 .

Спадкоємцем іншої Ѕ частки права на цей же земельний пай є відповідач ОСОБА_5 , який зареєстрував своє право власності на земельну ділянку розміром 4,8936 га кадастровий номер :05:000:0029, без врахування належної їй Ѕ частки цієї земельної ділянки, у зв`язку з чим для захисту своїх спадкових вона звернулася до суду.

Ухвалою суду від 20.02.2019 провадження по зазначеній справі відкрито та призначено справу за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання.

28.02.2019 в порядку витребування доказів від Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області до суду надійшла копія спадкової справи № 647/99, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , який проживав у с.Кругляківка Куп`янського району Харківської області.

11.03.2019 відповідачем ОСОБА_2 подано відзив, у якому він у задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити у повному обсязі.

18.03.2019 на адресу від Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області надійшла заява про розгляд справи без участі її представника, заперечень по суті позовних вимог не має, у вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с.98).

25.03.2019 ОСОБА_1 подано заяву про зміну позовних вимог, в якій вона на підставі викладених вище обставин просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки розміром 4,8936 га, кадастровий номер :05:000:0029, та внести зміни до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.108-109).

24.04.2019 позивачем подану заяву про зміну позовних вимог, у якій посилаючись на вказані вище обставини, ОСОБА_1 просила визнати Державний акт серії ХР № 062087 від 10.07.2007 на право власності ОСОБА_2 на земельні ділянки площею 4,8935 га з кадастровим номером :05:000:0029 та площею 0,5775 з кадастровим номером :05:000:0030 недійсним; застосувати наслідки недійсності правочину та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 4,8935 га; визнати недійсним запис в Сертифікаті на право на земельну часту (пай) серії ХР № 0124719, виданого на ім`я ОСОБА_3 , щодо передання права на земельну частку (пай) ОСОБА_2 за свідоцтвом про право на спадщину (а.с.121-123).

06.05.2019 у підготовчому судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_6 подано відзив на позовну заяву з урахуванням змінених позовних вимог від 24.04.2019, у якому посилаючись на відсутність законних підстав для припинення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, у задоволенні позову просила відмовити (а.с.133-134).

Ухвалою суду від 06.05.2019 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні. Крім того, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (а.с.137-138).

23.05.2019 ОСОБА_1 втретє подано заяву про зміну позовних вимог, у якій вона посилаючись на ті ж обставини, просила визнати Державний акт серії ХР № 062087 від 10.07.2007 на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 5,4710, а саме земельні ділянки площею 4,8935 га з кадастровим номером :05:000:0029 та площею 0,5775 з кадастровим номером :05:000:0030 недійсним; застосувати наслідки недійсності правочину та скасувати державну реєстрацію земельних ділянок площею 4,8935 га та площею 0,5775 га; визнати недійсним запис в Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0124719, виданого на ім`я ОСОБА_3 , щодо передання права на земельну частку (пай) ОСОБА_2 за свідоцтвом про право на спадщину (а.с.151-153).

24.05.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області на адресу суду надано пояснення по суті позову за вих. № 762 від 23.05.2019, відповідно до яких підстави для скасування реєстрації земельної ділянки є безпідставним, неможливим та таким, що суперечить ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Скасування державної реєстрації земельної ділянки у державному земельному кадастрі не тягне за собою скасування права власності на вказану земельну ділянку за конкретною особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також вказує на те, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту прав як визнання недійсним запису в сертифікаті на право на земельну частку (пай). (а.с.157-159).

14.06.2019 на адресу суду надійшло клопотання ГУ Держгеокадастру у Харківській області про розгляд справи без участі представника управління з урахуванням позиції, викладеної у письмових поясненнях по справі (а.с.196-197,233).

02.08.2019 позивачем ОСОБА_1 подано до суду чергову заяву про зміну позовних вимог, у якій вона просить визнати Державний акт серії ХР № 062089 від 10.07.2007 на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 5,5268 га з кадастровим номером :05:000:0032 недійсним; застосувати наслідки недійсності правочину та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 5,5268га з кадастровим номером :05:000:0032 в реєстрі прав власників на нерухоме майно; визнати недійсним запис в Сертифікаті на право на земельну часту (пай) серії ХР № 0124719, виданого на ім`я ОСОБА_3 , щодо передання права на земельну частку (пай) ОСОБА_2 за свідоцтвом про право на спадщину (а.с.1-4 т.2).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Пухтаєвич О.О. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з урахуванням змінених позовних вимог в редакції від 02.08.2019.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Акопян Т.А. проти задоволення позовних вимог заперечували, пояснивши, що земельна ділянка загальною площею 5,4710 з кадастровими номерами :05:000:0029, :05:000:0030 оформлена на підставі зовсім іншого сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0124499, земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0031 взагалі йому не належить, оскільки її власником на підставі свідоцтва про право на спадщину є ОСОБА_7 .. Крім того, відповідач ОСОБА_2 пояснив, що за життя дружина його батька ОСОБА_4 знала, що він займався оформленням прав на земельну частку (пай) після смерті батька та відмовилася від оформлення своїх прав, не бажаючи мати будь-які права на землю.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 14 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, державний нотаріус Куп`янської державної нотаріальної контори, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, застосування наслідків недійсності правочину та скасування державної реєстрації земельних ділянок, визнання недійсним запису в сертифікаті на право на земельну частку (пай) відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що визнання державного акту на земельну ділянку недійсним є належним способом захисту. ОСОБА_2 є спадкоємцем тільки Ѕ частки права на земельну частку (пай), який отримав право власності на земельну частку (пай) на підставі свідоцтва про право власності. Позовна заява може бути застосована лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення. У даній справі ніхто не заявляв про сплив позовної давності. Це питання не обговорювалось у судовому засіданні.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки з позовними вимогами про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, на підставі якого видано державний акт, позивач не зверталась. Суд прийшов до висновку про суттєве порушення позивачем строку позовної давності.

Проте, до таких висновків суд першої інстанції прийшов з порушенням норм матеріального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Застосовуючи до спірних правовідносин строк позовної давності судом першої інстанції не враховано, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульоване із застосуванням слова «лише» (синонім «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави стверджувати, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі суд не застосовує позовної давності.

Тобто цією нормою встановлено суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачено випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, положення про позовну давність є диспозитивними, а не імперативними в застосуванні.

З рішення суду не вбачається, що відповідач взагалі звертався до суду з заявою про застосування пропуску строку позовної давності та матеріалами справи не підтверджено наявність зазначеної заяви відповідача про застосовування позовної давності будь-якими доказами.

Отже, без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Тому суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Окрім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

З урахування зазначеного, посилання суду першої інстанції на суттєве порушення строку позовної давності не може бути підставою для відмови у задоволені позову та посилання на пропуск строку позовної давності є безпідставним у зв`язку з відсутністю відповідної заяви відповідача.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Кругляківка Куп`янського району Харківської області помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 залишив заповіт від 14.04.1997, посвідчений секретарем Кругляківської сільської ради Куп`янського району Харківської області Молчановою Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 23, яким належний йому на праві власності будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , заповів дружині ОСОБА_4 .

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли за заявами до нотаріальної контори дружина померлого - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та син спадкодавця ОСОБА_2 , 1938 року народження (відповідач у цій справі).

Куп`янською державною нотаріальною конторою Харківської області 02.11.1999 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведено спадкову справу № 647/99 (а.с.46-47).

09.11.2000 державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори дружині спадкодавця - ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за р. № 2-1690 на 2/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.124).

24.11.2000 державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори сину спадкодавця - ОСОБА_2 в порядку ст. 535 ЦК України 1963 року видано додаткове до р. 2-1690 від 09.11.2000 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину вищевказаного будинку.

Окрім житлового будинку до складу спадкового майна ОСОБА_3 входили: право на земельну частку (пай) члена КСП «Маяк» с.Кругляківка Куп`янського району Харківської області розміром 6,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), належне спадкодавцеві на підстав сертифікату серії ХР № 0124719, виданого Куп`янською районної державною адміністрацією Харківської області 21.08.1997 на підставі розпорядження тієї ж адміністрації № 377 від 11.08.1997 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну часту (пай) 27.08.1997 за № 241; майновий пай в майна КСП «Маяк» с. Кругляківка Куп`янського району Харківської області вартістю 17666грн.; грошові вклади у відділенні АТ «Ощадбанк» з залишком суми 6830,25грн.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Так, відповідно до пункту 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України право на земельну частку (пай), яке посвідчене сертифікатом, може бути успадковано.

Предметом розгляду цієї справи, з приводу якого між сторонами виник спір, є право на земельну часту (пай) члена КСП «Маяк» с.Кругляківка Куп`янського району Харківської області розміром 6,26 в умовних кадастрових гектарах.

23 квітня 2004 року ОСОБА_2 звернувся до Куп`янської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину права на земельну частку (пай) та Ѕ частку майнового паю, а Ѕ частину цього ж права на земельну частку (пай) та Ѕ частку майнового паю просив залишити відкритою.

З заяви вбачається, що іншим спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його дружина - ОСОБА_4 .

В заяві від 19 травня 2004 року до Куп`янської державної нотаріальної контори Глухенченко І.П. зазначав, що право на Ѕ частину права на земельну частку(пай) після смерті ОСОБА_3 належить ОСОБА_4

23.04.2004 державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Глухенченку І.П. видано додаткове до р. 2-1690 від 09.11.2000 та до р. № 1-4817 від 24.11.2000 свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину права на земельну частку (пай) члена КСП «Маяк» с.Кругляківка Куп`янського району Харківської області. У примітці до цього свідоцтва зазначено, що на Ѕ частину права на земельну частку (пай) свідоцтво про право на спадщину за законом ще не видано (а.с.67).

Судовим розглядом встановлено, що мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого чоловіка ОСОБА_3 прийняла, але право на Ѕ частку у праві на земельну частку (пай) за життя не оформила.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (частина перша статті 41 Конституції України). Близький за змістом припис передбачає частина перша статті 317 ЦК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України)

Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13 Конституції України).

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (частина перша статті 78 ЗК України).

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частина друга статті 78 ЗК України).

Земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Тобто, власник земельної ділянки має повноваження щодо володіння, користування та розпорядження нею, а держава не повинна втручатися у здійснення громадянами свого права розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 35027303 від 05.09.2013 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , та Куп`янською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 514/2013 (а.с.15).

02.10.2018 державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори доньці спадкодавиці ОСОБА_4 - ОСОБА_1 (позивач у справі) видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за р. № 1-2145 на Ѕ частки права на земельну частку (пай) члена колишнього КСП «Маяк» с. Кругляківка Куп`янського району Харківської області загальним розміром 6,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.13).

З свідоцтва про спадщину від 02 жовтня 2018 року вбачається, що право на земельну частку (пай) належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіку спадкодавці ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0124719, виданого на його ім`я Куп`янською районною державною адміністрацією Харківської області 21 серпня 1997 року на підставі розпорядження тієї ж адміністрації № 377 від 11 серпня 1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 27 серпня 1997 року за № 241, після смерті якого спадкодавиця ОСОБА_4 спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав у зв`язку зі смертю.

На підставі цього свідоцтва про право на спадщину за законом до сертифікату серії ХР № 0124719, виданого Куп`янською районної державною адміністрацією Харківської області 21.08.1997 на підставі розпорядження тієї ж адміністрації № 377 від 11.08.1997 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну часту (пай) 27.08.1997 за № 241 на ім`я ОСОБА_3 на право на земельну частку (пай) члена КСП «Маяк» с.Кругляківка Куп`янського району Харківської області розміром 6,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), 26.04.2004 головою Куп`янської районної державної адміністрації Радьковим С.М. внесено зміни, відповідно до яких право на Ѕ частини земельної частку (пай) передано ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про спадщину від 23.04.2004.

Згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів колишнього КСП «Маяк» сертифікат серії ХР № 0124719, зареєстрований у Книзі за № 241 від 27 серпня 1997 року та виданий на ім`я ОСОБА_3 27 квітня 2004 року було переоформлено на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1871 від 23 квітня 2004 року, на ім`я ОСОБА_2 (1/2 частина земельної частки (паю).

Внесення до сертифікату змін щодо Ѕ частки на земельний пай підтверджується також відповіддю в.о начальника Міськрайонного управління у Куп`янському районі та м. Куп`янську Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 21 травня 2019 року.

Розпорядженням Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області за № 180 від 19.07.2004 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на землях реформованого КСП «Маяк» Кругляківської сільської ради Куп`янського району Харківської області, розроблений приватним підприємством «С-тройкамп-С», передано у власність земельні ділянки громадянам, власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) загальною площею 2828,0097га ріллі згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток; дозволено виготовити державні акти на право власності на земельну ділянку громадянам згідно з додатком з визначенням цільового призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Винесено в натурі межі земельних ділянок згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Згідно Додатку до цього розпорядження під № 42 значиться ОСОБА_2 , власник сертифікату серії ХР № 0124719, якому передано у власність земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 5,5268га.

На підставі цього розпорядження ОСОБА_2 відповідно до сертифікату серії ХР № 0124719 було отримано державний акт серії ХР № 062089, виданий 10.05.2007 Куп`янською районною державною адміністрацією, на право приватної власності на земельну ділянку площею 5,5268га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Кругляківської сільської ради, кадастровий номер :05:000:0032.

Кадастровий номер земельної ділянки - це унікальний код який не повторюється на всій території України та зберігається за земельною ділянкою протягом всього часу її існування. Кадастровий номер підтверджує факт реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі із інформацією про її власника, цільове призначення землі, межі. Тобто, наявність кадастрового номеру гарантує власнику земельної ділянки факт її існування та неможливість посягання на неї інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Умовами статті 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2002 № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» було затверджено форму державного акта на право власності на земельну ділянку. Видавалися державні акти вказаного зразка державними органами земельних ресурсів при місцевих державних адміністраціях або органах місцевого самоврядування, підписувались головою місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, а також начальником державного органу земельних ресурсів.

Постановами Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2008 року № 926, від 12 листопада 2008 року № 1019 були змінені форми державного акта на право власності на земельну ділянку.

До 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

З 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 18 травня 2017 року державним реєстратором Кучеренко О.В. внесено запис про право власності № 20541135 на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку :05:000:0032 площею 5, 5268 га, розмір частки: 1.

Згідно відповіді Головного управління держгеокадастру у Харківській області від 22 липня 2019 року, на ім`я ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР № 062089, який зареєстровано 10 травня 2007 року за № 13. В державному акті зазначена земельна ділянка площею 5,5268 га (рілля), з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів на території Кругляківської сільської ради, з кадастровим номером :05:000:0032 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що передачею у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_2 порушено її право власності на земельну частку (пай), який на час розгляду справи виділено в натурі та земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :05:000:0032. Реєстрацією права власності за відповідачем порушуються її права власності, які остання набула в порядку спадкування.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, тому у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Виходячи з аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку не потребує обов`язкового установлення незаконності рішення відповідного органу, на підставі якого він виданий.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

В даній справі судом встановлено, що при прийнятті згаданого розпорядження Куп`янською районною державною адміністрацією Харківської області від 19 липня 2004 року № 180 «Про затвердження технічної документації та оформлення права власності на землю громадян» в частині, що стосується передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства, адміністрацією не перевірено, що відповідач набув право власності лише на Ѕ частину земельної частки (паю), а не на весь пай.

Таким чином, відмовляючи у задоволені позовних вимог та зазначаючи, що розпорядження про оформлення права власності не оскаржувалось, суд неправильно застосував норми статей 15, 16 ЦК України, статті 152 ЗК України.

Враховуючи, що оскаржуваний державний акт на право власності на землю, видані на ім`я ОСОБА_2 , прийняті з порушенням чинного законодавства та є такими, що порушують право позивача на частку паю в порядку спадкування та перешкоджають оформлення права власності на земельну ділянку якій присвоєно кадастровий номер, позовні вимоги в частині визнання недійсним державного акту підлягають задоволенню.

Пунктом першим частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав,скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. «а» п. 2 частини шостоїст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Частиною 3 ст. 26 вищезазначеного закону передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

З аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та внесення змін до Державного земельного кадастру можливе після ухвалення рішення про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав.

Належним способом захисту права позивача згідно з частиною другою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є не скасування оскарженого рішення, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

З урахуванням викладених обставин справи та вимог закону апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині скасування запису про проведену державну реєстрацію права також підлягають задоволенню.

Разом з тим, позовні вимоги в частині визнання недійсним запису в Сертифікаті на право на земельну ділянку задоволенню не підлягають.

Після отримання відповідачем ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, районною державною адміністрацією правомірно було внесено зміни до сертифікату на земельну частку (пай) щодо підтвердження його права на Ѕ частину права на земельну частку (пай), тому підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання недійсним запису в сертифікаті на перехід права на земельну частку (пай) немає.

Крім того, право ОСОБА_1 на Ѕ частки права на земельну частку (пай) підтверджено Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог частково.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, колегія суддів відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України здійснює розподіл судових у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції та перегляду справи судом апеляційної інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог (2 вимоги немайнового характеру).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 14 серпня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, державний нотаріус Куп`янської державної нотаріальної контори, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, застосування наслідків недійсності правочину та скасування державної реєстрації земельних ділянок, визнання недійсним запису в сертифікаті на право на земельну частку (пай) задовольнити частково.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку на серії ХР № 062089, виданий ОСОБА_2 , який зареєстровано 10 травня 2007 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 13.

Скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :05:000:0032, площею 5,5268 га, що розташована на території Крігляківської сільської ради Куп`янського району Харківської області, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 18 травня 2017 року за № 20541135.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 694 грн 44 коп. у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3842 грн. у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції та переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених статтею 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 березня 2020 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : С.С. Кругова

О.В. Маміна