Єдиний унікальний номер 235/6187/19
Номер провадження 22-ц/804/504/20
Єдиний унікальний номер 235/6187/19 Головуючий у 1 інстанції Філь О.Є.
Номер провадження 22-ц/804/504/20 Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів: Космачевської Т.В., Мірути О.А.

за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 235/6187/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2019 року, ухваленого в м.Покровськ Донецької області у складі судді Філь О.Є., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення в розмірі 79335,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що в період з 21.05.2018 року по 10.12.2018 року працював у ТОВ «Краснолиманське» на посаді гірника підземного, що підтверджується копією трудової книжки. Був звільнений наказом №1040/к від 11.12.2018 року за п.2 ст.40 КЗпП України - в зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.

З 23.08.2018 року по 07.09.2018 року, з 08.09.2018 року по 20.09.2018 року, з 21.09.2018 року по 23.10.2018 року, з 02.11.2018 року по 04.12.2018 року він перебував на лікарняному, що підтверджується рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2019 року. Після закінчення лікарняного ним було подано всі листки непрацездатності до підприємства. Також 13 грудня 2018 року він звернувся до відповідача з заявою про проведення розрахунку. Проте, відповідач не тільки не виплатив суму лікарняних при розрахунку при звільненні, однак взагалі відмовився приймати листки непрацездатності, про що надав відповідь від 19 грудня 2018 року, якою листки непрацездатності були йому повернуті. Такі дії відповідача були оскаржені ним та рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2019 року встановлено, що відмова у прийнятті листків непрацездатності діючим законодавством не передбачена і такі дії відповідача є протиправними та вирішено зобов`язати відповідача прийняти листки непрацездатності та передати їх Комісії із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення.

Лише після рішення суду відповідач прийняв листки непрацездатності та нарахував матеріальне забезпечення в зв`язку з втратою працездатності, яке виплачене відповідачем на банківську картку позивача 19 серпня 2019 року та 22 серпня 2019 року. Оскільки повний розрахунок при звільненні здійснено не вчасно, відповідач несе відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Час затримки розрахунку при звільненні з 21.12.2018 року (до 2.12.2018 року середній заробіток стягнено рішенням Красноармійського міськрайсуду Донецької області від 16.05.2019 року) по 21.08.2019 року включно, розмір середнього заробітку складає 79335,30 грн.

Оскільки відповідач не виплатив належні йому суми (допомогу по тимчасовій непрацездатності за перші п`ять днів непрацездатності) у день звільнення, протиправно не прийняв листки непрацездатності, що підтверджується рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2019 року, є вина підприємства у несвоєчасній виплаті сум, належних йому при звільненні, тому відповідач повинен нести відповідальність за несвоєчасний розрахунок та сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.12.2018 року по 21.08.2019 року включно (до 21.12.2018 року середній заробіток стягнено).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 78373,66 грн (сімдесят вісім тисяч триста сімдесят три гривні 66 коп) без урахування суми податків й інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 783,74 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відповідачем ТОВ «Краснолиманське» подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовної заяви до ТОВ «Краснолиманське» в повному обсязі.

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду справи, судом першої інстанції неповно з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення цієї справи. Так, 03.08.2018р. під час проведення футбольного турніру, організованого ДП «ВК «Краснолиманська» ОСОБА_1 отримав травму, та був доставлений до травматологічного відділення Димитровської ЦМЛ, де знаходився на лікуванні. Оскільки травмування зазначеної особи відбулося під час футбольною турніру, отриману травму він сприйняв як виробничу, про що й було зроблено відповідні помітки в листках непрацездатності, наданих до підприємства під час звільнення. Однак, комісією з розслідування нещасного випадку, створеної наказом директора ТОВ «Краснолиманськс» було встановлено, що гр. ОСОБА_1 приймав участь в спортивних змаганнях за власним бажанням, тож зазначена травма не є виробничою, та було складено відповідний акт по формі Н-5 від 23.11.2018 р., з яким позивач не погодився, та звернувся до Красноармійського міськрайонного суду, яким встановлено правомірність складеного акту (справа №235/808/19).

Також зазначає, що підставою для нарахування лікарняних є виданий і оформлених в установленому порядку листок непрацездатності. Проте, надані позивачем до оплати чотири листка непрацездатності (первинний листок непрацездатності серія НОМЕР_1 . в якому причиною непрацездатності було зазначено нещасний випадок на виробництві, продовження до первинного листка непрацездатності, листок серії АГЮ № 331951. в якому взагалі не зазначено причини непрацездатності: продовження - листок серії АГЮ № 331920, в якому причиною непрацездатності було зазначено нещасний випадок на виробництві; продовження - листок серії АГЮ № 271149. в якому причиною непрацездатності вказане загальне захворювання) складено з помилками, про що відповідачем було роз`яснено позивачу та запропоновано звернутися до медичного закладу з проханням виправити помилки та надати правильно оформлені листки непрацездатності до оплати.

Підставою для оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів страхувальника та надання допомоги, пов`язаної з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням за рахунок коштів Фонду, є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності та наявність акта розслідування нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, або акта розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами (п.2.2 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 р. №11). Виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності нараховується страхувальником на підставі копії акта розслідування нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, або акта розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Однак, у зв`язку з відсутністю у позивача такого акта на дату звільнення у відповідача були відсутні підстави для оплати позивачу перших п`яти днів непрацездатності. У зв`язку з чим відповідачем в усній формі було повідомлено позивача про неможливість прийняття до оплати, у зв`язку з чим йому потрібно було лише звернутися до лікарні з проханням видати належним чином оформлені листки непрацездатності, чого зроблено не було. ТОВ «Краснолиманське» було направлено на адресу ОСОБА_1 лист від 19.12.2018 року № 190/8 з проханням надати належним чином оформлені листки непрацездатності до оплати, однак лист було проігноровано.

Рішенням Красноармійського міськрайонною сулу ТОВ «Краснолиманське» зобов`язали прийняти надані позивачем листки непрацездатності та передати їх Комісії (уповноваженому) із соціального страхування підприємства про призначений матеріального забезпечення, оскільки лист від 19.12.2018 р. № 190/8. надісланий на адресу позивача не був прийнятий судом, як повідомленням в розумінні ст.32 Закону №1105-14.

Після отримання поштовим відправленням від Дмитрохіна листків непрацездатності, комісією було прийнято рішення про направлення запиту до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з проханням надати роз`яснення, чи будуть прийняті до оплати листки непрацездатності позивача, та чи не потягне це в майбутньому негативних наслідків для ТОВ «Криснолиманське». Листом від 24.07.2019 року № 04-11/1947 повідомлено, що у разі виявлення помилок в листках непрацездатності комісія із соціального страхування підприємства має право прийняти рішення про повернення таких листків непрацездатності застрахованим особам для виправлення помилок і тільки після усунення помилок комісія приймає рішення щодо призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності

Вважає, що вина роботодавця, через яку наступає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України позивачем не доведена, а тому наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача позивачем ОСОБА_1 не надано.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував в трудових правовідносинах з відповідачем ТОВ «Краснолиманське» в період з 21.05.2018 року по 10.12.2018 року, працюючи на посаді гірника підземного, що підтверджується копією трудової книжки. Був звільнений наказом №1040/к від 11.12.2018 року в зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с.6, 7).

З 23.08.2018 року по 07.09.2018 року, з 08.09.2018 року по 20.09.2018 року, з 21.09.2018 року по 23.10.2018 року, з 02.11.2018 року по 04.12.2018 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2019 року по цивільній справі № 235/808/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Краснолиманське», Комісії з розслідування нещасних випадків на виробництві ТОВ «Краснолиманське», третя особа Державне підприємство «ВК «Краснолиманська», про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов`язання вчинити певні дії та скасування акту, а також не заперечується відповідачем (а.с.10-14).

Зазначеним рішенням суду з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 був стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.12.2018 по 20.12.2018 в розмірі 1923,28 грн., а також зобов`язано ТОВ «Краснолиманське» прийняти листки непрацездатності: листок непрацездатності серії НОМЕР_1 (з 23.08.2018 по 07.09.2018); листок непрацездатності серії АГЮ №331920 (з 21.09.2018 по 23.10.2018); листок непрацездатності серії АГЮ №331951 (з 08.09.2018 по 20.09.2018); листок непрацездатності серії АГЮ №271149 (з 02.11.2018 по 04.12.2018) та передати їх Комісії (уповноваженому) із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення.

Згідно протоколу засідання комісії із соціального страхування ТОВ «Краснолиманське» від 25 липня 2019 року комісія вирішила прийняти листки непрацездатності ОСОБА_1 та оплатити весь період непрацездатності з власних коштів підприємства (а.с.37, 38).

З виписки по банківському рахунку позивача ОСОБА_1 вбачається, що остаточний розрахунок відповідачем був з ним проведений двома платежами 19 та 22 серпня 2019 року в загальній сумі 27860,26 грн. (платежами 18944,98 грн. та 8915,28 грн. відповідно) (а.с.9).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, виходив з доведеності вини відповідача, який не прийняв спірні лікарняні листки при першому зверненні позивача, що є порушенням норм трудового законодавства і зазначений факт був встановлений судовим рішенням від 16 травня 2019 року яке набрало законної сили.

Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст.116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належать працівникові від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення працівника.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Як зазначив в своїй Постанові від 03 березня 2017 року у справі № 6-331цс17 Верховний Суд України: «всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП відповідальність».

Саме з даного правового висновку також виходив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, розглядаючи 20 листопада 2019 року у справу № 761/15423/16-ц.

Як зазначено вище, рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 16 травня 2019 року був встановлений факт неприйняття відповідачем спірних лікарняних листків, та не оплата по даним листкам перших п`яти днів непрацездатності при звільненні позивача, що є порушенням вищенаведених норм трудового законодавства.

Даним рішенням суду з ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача був стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.12.2018 по 20.12.2018 в розмірі 1923,28 грн., а також зобов`язано ТОВ «Краснолиманське» прийняти листки непрацездатності: серії АДК №886738 (з 23.08.2018 по 07.09.2018); серії АГЮ №331920 (з 21.09.2018 по 23.10.2018); серії АГЮ №331951 (з 08.09.2018 по 20.09.2018); серії АГЮ №271149 (з 02.11.2018 по 04.12.2018) та передати їх Комісії (уповноваженому) із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення.

Вказане рішення суду набрало законної сили та, згідно протоколу засідання комісії із соціального страхування ТОВ «Краснолиманське» від 25 липня 2019 року, вирішено прийняти листки непрацездатності ОСОБА_1 та оплатити весь період його непрацездатності з власних коштів підприємства (а.с.37-38), що і було зроблено двома платежами 19 та 22 серпня 2019 року (18944,98 грн. та 8915,28 грн. відповідно) в загальній сумі 27860,26 грн. (а.с.9).

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно до частини 4 ст.82 Кодексу обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність вини відповідача у порушенні вимог трудового законодавства при остаточному розрахунку з позивачем при його звільнені.

Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення через недоведеність вини підприємства щодо не оплати лікарняних листів позивача через невідповідність їх оформлення вимогам діючого законодавства, колегія суддів не приймає, оскільки, як зазначено вище, ці доводи вже були предметом дослідження і рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 16 травня 2019 року, що набрало законної сили (а.с.37, 38).

Враховуючи встановлений рішенням суду від 16.05.2019р. розмір середнього заробітку позивача ОСОБА_1 (480,82 грн.) та час затримки розрахунку (163 дні), суд частково задовольнив вимоги позивача, та стягнув з відповідача ТОВ «Краснолиманське» середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 78373,66 грн. з утриманням з цієї суми податків й інших обов`язкових платежів. Колегія суддів погоджується з наведеним в оскаржуваному судовому рішенні розрахунком.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи 26 червня 2019 року справу №761/9584/15-ц прийшла до правового висновку щодо зменшення суми відшкодування, визначеного позивачу відповідно до ст.117 КЗпП України. Зокрема в постанові зазначено, що відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України, його положення застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду взяла до уваги, що звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Також в своїй постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захистправа працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Враховуючи вищенаведене, а також встановлені судом фактичні обставини справи, зокрема розмір належної позивачу при звільненні від роботодавця суми оплати перших п`яти днів лікарняних, якій дорівнює 1469,50 грн. (згідно наданого відповідачем розрахунку, а.с.98 зв.бік.), що майже в 54 рази менше за суму середнього заробітку за затримку розрахунку визначеному позивачем та стягнутого за судовим рішенням, наявності спору між сторонами щодо правильності заповнення лікарняних листів, що стало предметом судового розгляду, з урахуванням оплати в серпні 2019 року підприємством всієї суми лікарняних (в розмірі 27860,26 грн.), колегія суддів приходить до висновку про очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат у сумі 10258,5 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням розміру заборгованості за лікарняними (1469,5 грн.) та періоду (з січня по серпень 2019 року) затримки розрахунку.

Таким чином, рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає зміні зменшенню суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 10258,5 грн.

Відповідно до статті 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зменшення суми що підлягає стягненню, то розмір сплаченого позивачем при зверненні до суду першої інстанції судового збору в сумі 793,35 грн. (а.с.20) підлягає стягненню з відповідача пропорційно (12,9%) задоволеним вимогам, а саме в розмірі 102,34 грн.

Апеляційна скарга ТОВ «Краснолиманське» задоволена частково, а тому сплачений позивачем судовий збір у сумі 1175,61 грн. (а.с.74) грн. за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача також пропорційно задоволеним вимогам (87,1%) в розмірі 1023,95 грн.

На підставі ч.10 ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог і покладення судових витрат на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача (апелянта) різниці між сумами судових витрат в суді першої і апеляційної інстанції (1023,95 102,34 = 921,62 грн.)

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову складає 79335,30 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2019 року в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (ЄДРПОУ , юридична адреса: Донецька область, м.Родинське, ДП «ВК «Краснолиманська») на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10258 (десять тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн. 50 коп. без урахування суми податків й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» витрати по сплаті судового збору в розмірі 921,62 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 березня 2020 року.

Головуючий суддя О.В. Агєєв

Судді: Т.В. Космачевська

О.А. Мірута