КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року

м. Київ

справа №760/32921/19

провадження №22-ц/824/8221/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2

на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року та додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року у складі судді Шереметьєвої Л.А.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - Єфремов В.В. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 12 406,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 27 квітня 1991 року між сторонами по справі укладено шлюб, який розірвано рішеннямСолом`янського районного суду м. Києва від 06 грудня 2013 року.

У шлюбі народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання їх спільної доньки у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2016 року і до повноліття дитини.

Мотивуючи необхідність стягнення додаткових витрат на дитину, посилалася на медичні довідки та висновки лікарів щодо стану здоров`я дитини, яка потребує лікування, а також зазначала про понесені витрати на навчання дитини на підготовчих курсах та необхідність придбання методичної літератури.

На підставі викладеного, загальний розмір додаткових витрат на утримання, пов`язаних з особливими потребами, оцінили у 24 812,43 грн, половину з яких у розмірі 12 406,22 грн просила стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 640,37 грн додаткових витрат на утримання дитини.

Вирішено питання стягнення судового збору.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 432 грн судових витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з указаними рішеннями, 29 квітня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року та додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, прийнятим без повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи, а також з порушенням норм матеріального права.

Звертає увагу суду на те, що відповідач за власною ініціативою, з метою покриття непередбачуваних витрат на дитину, 20 грудня 2018 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про збільшення суми відрахувань з 1/4 на 1/3 від отриманих доходів. У зв`язку з указаним, переплата апелянта за період з 01.01.2019 по 31.08.2019 становить 4 325,26 грн, що підтверджується довідкою ГУ Пенсійного фонду України у м. Києві від 19.12.2019 року №109. Уважає дану переплату грошовими коштами, що спрямовані на фактичне утримання дитини.

Стверджує, що документам, наданим позивачем до суду в якості доказів на обґрунтування позовних вимог, вже надавалась правова оцінка в ході слухання судової справи №760/20079/17, а саме: Довідці №163 для одержання путівки на санітарно-курортне лікування, витрати відповідно до якої включено судом до присуджених додаткових витрат; Висновку ЛКК КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Солом`янського району №49 від 18.05.2016 року, відповідно до якого, витрати на лікування дитини включені судом до присуджених додаткових витрат; рахункам клініки «Ortho Smile» від 16.05.2017 року на придбання брекетів, які визнані апеляційним судом недостовірними доказами. З огляду на вказане, наголошує, що дані докази не повинні братися колегією суддів до уваги у даній справі як належні.

Уважає, що Довідка дитячої клінічної лікарні №3 м. Києва про те, що дитина хворіла у період з 03.04.2018 по 17.04.2018, а також Довідка №1102 від 20.04.2018 про звільнення дитини від занять фізкультурою не доводять факту понесення позивачем додаткових витрат на дитину.

Стверджує, що витрати за фіскальними чеками від 15.08.2018 року, 04.09.2018 року, 26.09.2018 року із стоматологічного кабінету та за рахунками № 25296 від 16.09.2018, №25475 від 23.09.2018 року не можна пов`язати з особою дитини, оскільки позивачем не доведено факту перебування ОСОБА_4 у спеціалізованому медичному закладі.

Придбані за фіскальними чеками від 12.03.2018 року, 25.02.2018 року, 03.04.2018 року лікарські засоби, а також ліки, придбані відповідно до квитанцій № 327151 від 13.09.2018 року, №327507 від 15.09.2018 року, не є підтвердженням виникнення особливих обставин.

Квитанція №098642 від 29.05.2018 року про оплату грошового внеску на користь Київського фонду охорони здоров`я є благодійним внеском, а не витратами на дитину.

Зазначає, що копія запису лікаря гастроентеролога від 13.07.2018 року не може бути доказом хвороби ОСОБА_4 , оскільки не містить інформації про те, яка особа оглядалася і яке лікування їй назначено. З огляду на вказане, додані до вказаного огляду квитанції від 13.07.2018 року на суму 330,94 грн, від 30.08.2018 року на суму 326,58 грн та квитанція на суму 34,40 грн також не можуть вважатися належними та допустимими доказами витрат, понесених на дитину.

Стверджує, що квитанція №41697881 від 03.06.2019 року не може прийматись до уваги, оскільки в призначенні платежу відсутній символ звітності приватного зарахування на казначейський рахунок та відсутні дані про особу отримувача. Дана квитанція, на думку відповідача, не є підтвердженням факту отримання дитиною освітніх послуг.

Звертає увагу суду на те, що з доказів, наданих позивачем, підтверджується сума понесених додаткових витрат на дитину у розмірі 3 580,04 грн. У зв`язку з указаним, уважає, що надмірно сплачена сума аліментів у розмірі 4 325,26 грн повністю покриває документально підтверджені витрати позивача на їх спільну дитину.

На думку відповідача, оскільки у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову, тому відповідно і обов`язок по сплаті витрат на правничу допомогу не міг бути покладений на відповідача.

28 травня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника позивача на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що є законним та обґрунтованим.

10 червня 2020 року судом отримано пояснення відповідача на апеляційну скаргу, в яких останній, зокрема, зазначає, що довідці №163 для одержання путівки на санатрон-курортне лікування, висновку ЛКК Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Солом`янського району №49 від 18.05.2016 року, а також рахункам від 16.05.2017 року на придбання брекетів вже було надано належну правову оцінку у справі №760/20079/17 з тим же предметом і тими ж сторонами, у зв`язку з чим відповідач уважає, що дані докази не повинні були прийматися судом до уваги при вирішенні даної справи як належні, оскільки це призведе або до подвійного стягнення з відповідача грошових коштів, або до неприпустимого порушення процесуального права судом при наданні іншої правової оцінки вказаним, ніж у справі №760/20079/17.

На думку ОСОБА_2 факт дослідження вищевказаних доказів та надання їм правової оцінки у справі №760/20079/17 є підставою для закриття провадження в цій частині в даній справі.

Окрім того, відповідач уважає. що витрати на правову допомогу, пов`язані з написання відзиву на апеляційну скаргу, є завищеними, необґрунтованими та такими, що не відповідають складності справи. Зазначає, що надання консультацій позивачу протягом години, ознайомлення з матеріалами справи та написання відзиву, текст якого на 2/3 є скопійованим з позовної заяви, значно перевищують реальний та адекватний час, необхідний для надання таких юридичних послуг.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно частини другої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з рівності прав та обов`язків обох батьків щодо дітей, а тому вважав, що фактично понесені позивачем додаткові витати, половина яких складає 10 640,37 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, що буде справедливим та відповідатиме, насамперед, інтересам дитини.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що сторони перебували у шлюбі з 27 квітня 1991 року. У шлюбі народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2016 року і до її повноліття.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року з відповідача на користь позивача стягнуто 4 853,39 грн додаткових витрат на дитину.

Також судом установлено, що донька сторін перебуває на «Д» обліку у зв`язку з наявністю у неї низки захворювань, а саме: хронічний гастродуоденіт, лівобічний поясний сколіоз, деформація грудної клітки, сольовий діатез, сколіоз, неповне подвоєння лівої нирки та інші, а також дитина перебуває на обліку у низці профільних лікарів, у тому числі кардіолога, гастроентерога, ортопеда та кардіолога.

З наданих позивачкою доказів убачається, що в травні 2017 року дитині була встановлена брекет-система, вартість якої становила 7 142 грн, а в подальшому надавалися послуги з її обслуговування та зняття на загальну суму 4 088 грн (а.с. 18 - 23).

Окрім того, в квітні 2018 року донька сторін отримала черепно-мозкову травму, внаслідок чого їй було призначено лікування, на яке затрачено 475,05 грн.

Двічі, а саме з 24 травня до 06 червня 2018 року та з 26 грудня 2018 до 08 січня 2019 року, донька сторін перебувала на стаціонарному лікуванні в дитячій клінічній лікарні №9 Подільського району м. Києва, вартість якого за рекомендаціями лікарів на придбання лікувальних засобів становила 2 004,42 грн та 413,14 грн відповідно.

13 липня 2018 року в зв`язку з призначеним лікарем гастроентерологом діагнозу: тріщина прямої кишки, позивачка понесла витрати на придбання ліків на суму 330,94 грн.

З матеріалів справи та наданих позивачкою доказів убачається, що 05 лютого 2019 року лікарем гастроентерологом при обстеженні дитини в зв`язку зі скаргами на стан здоров`я був встановлений діагноз: хронічний гастродуоденіт, оцетомія. Вартість придбаних препаратів становила 391,63 грн.

05 лютого 2019 року на підставі встановленого діагнозу: кіфосколіотична постава та рекомендацій лікаря дитині був встановлений «комір Шанца» вартістю 345,61 грн.

В цей же день, а також 01 березня 2019 року лікарем гастроентерологом дитині був встановлений курс лікування в зв`язку з наявним захворюванням, на яке було затрачено відповідно 404,19 грн та 609,34 грн.

05 квітня 2019 року дитині у зв`язку з наявним захворюваннями був призначений курс лікування із застосуванням лікарських препаратів на загальну суму 2 117,55 грн (924,90 + 1 193,55).

З 27 вересня 2019 року до 04 жовтня 2019 року у зв`язку з наявними захворюваннями дитині був призначений курс лікування вартістю 442,50 грн.

Таким чином, всього позивачкою на приведені послуги медичних установ було витрачено 21 280,74 грн.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Аналіз статті 185 СК України вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні безпосередньо особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

З матеріалів справи вбачається, що дитина має хронічні захворювання, які періодично потребують перебування на лікуванні, як стаціонарному, так і амбулаторному, що, у свою чергу, потребує значних матеріальних затрат.

Таким чином, установивши, що ОСОБА_1 у зв`язку із хронічними захворюваннями та станом здоров`я дитини понесла документально підтверджені додаткові витрати у розмірі 21 280,74 грн, які викликані особливими обставинами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення половини цієї суми, що складає 10 640,37 грн, з відповідача, оскільки батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Що стосується понесених позивачкою витрат у зв`язку з простудними захворюваннями дитини, лабораторними дослідженнями крові, благодійним внеском, а також підготовчими курсами, придбанням методичної літератури, направленими на підготовку до ДПА для покращення теоретичних знань шкільної програми у період відповідно: 25 лютого 2018 року - 64,63 грн; 02 квітня 2018 року - 309,63 грн; 09 жовтня 2018 року - 261,55 грн; 19 листопада 2018 року - 182,14 грн; 03 грудня 2018 року - 366,71 грн; 14 січня 2019 року - 467,30 грн; 08 лютого 2019 року - 415 грн, 25 березня 2019 року - 100 грн + 1 365 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ці витрати не відносяться до додаткових у розумінні вимог статті 185 СК України, оскільки не викликані особливими обставинами, а є витратами, які батьки несуть на утримання дітей, виходячи із своїх матеріальних можливостей, які покриваються за рахунок оплати аліментів.

Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

У ст.18 Конвенції ООН про права дитини зазначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Зважаючи на викладене, колегія вважає, що суд першої інстанції, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов законного та обґрунтованого висновку, що позивачем доведено та документально підтверджено витрати на лікування дитини, яка має хронічні захворювання та потребує постійного лікування, у розмірі 21 280,74 грн і половину цих витрат слід покласти на відповідача, як батька дитини, який зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Згідно ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта про те, що сплата ним за власною ініціативою аліментів у більшому розмірі, ніж визначено судом, направлено саме на непередбачувані витрати, викликані станом здоров`я дитини, не заслуговують на увагу суду, оскільки відповідачем не було визначено цільове надходження цих коштів, кошти сплачені за власним бажанням відповідача, а зобов`язання батьків щодо матеріального утримання дітей не обмежуються лише аліментними обов`язками.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Довідка №163 для одержання путівки на санітарно-курортне лікування; Висновок ЛКК КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Солом`янського району №49 від 18.05.2016 року; рахунки клініки «Ortho Smile» від 16.05.2017 року на придбання брекетів вже були досліджені та отримали належну правову оцінку судом під час розгляду іншої цивільної справи №760/20079/17 також є неспроможними, оскільки рахунки на придбання брекетів не були прийняті судом до уваги при розгляді вказаної справи з підстав відсутності квитанцій, а довідка №163 та медичний висновок №49 не були предметом розгляду та не стали підставою для стягнення додаткових витрат у даній справі. Вказані обставини також свідчать про відсутність підстав для закриття провадження у справі у розумінні вимог статті 255 ЦПК України, на які посилається відповідач у своїй апеляційній скарзі та поясненнях до скарги.

Аргументи апелянта щодо судових витрат, стягнутих додатковим рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року, є необґрунтованими з огляду на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову частково, сума судових витрат стягнута місцевим судом пропорційно до задоволених позовних вимог, відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не спростована. В апеляційній інстанції як підставу для скасування додаткового рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року зазначено лише незгоду із частковим задоволенням позовних вимог. Інших доводів відповідач не навів.

Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішень суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів уважає, що підстави для скасування рішень суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

28 травня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника позивача, в якому останній просив, зокрема, стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем на розгляд справи в апеляційній інстанції.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Так, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача Єфремов В.В. надав суду: ордер на надання правничої (правової) допомоги; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію Акта №2 наданих послуг (правової (правничої) допомоги від 22 травня 2020 року, який є додатком до договору про надання правової (правничої) допомоги №1/28/10 від 28 жовтня 2019 року, з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; копію квитанції № Пн7744 від 22 травня 2020 року, згідно з якою ОСОБА_1 сплатила 3 000 грн за договором про надання правової допомоги №1/28/10 від 28 жовтня 2019 року.

Згідно Акту №2 від 22 травня 2020 року адвокатом Єфремовим В.В. надано позивачеві наступні послуги: аналіз апеляційної скарги - 1 година; консультування клієнта - 1 година; складення відзиву на апеляційну скаргу - 2 години.

У поясненнях на апеляційну скаргу відповідач зазначає про незгоду з розміром понесених позивачем витрат на правничу допомогу, уважає його завищеним та таким, що є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та подані представником позивача докази, ураховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, який був об`єктивно витрачений адвокатом на виконання цих робіт, колегія суддів, виходячи з того, що Єфремов В.В. є представником позивача з моменту звернення до суду з позовною заявою, яку готував, особисто приймав участь у розгляді справи, тобто обізнаний про всі обставини та матеріали справи, а відтак обсяг часу на підготовку відзиву на апеляційну скаргу не міг бути значним, доходить висновку про задоволення клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу частково у розмірі 1 500 грн.

Колегія суддів уважає, що витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що представником позивача доведено понесення витрат за надання правничої допомоги у розмірі 1 500 грн у суді апеляційної інстанції, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , оскільки апеляційну скаргу відповідача було залишено судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року та додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 500 гривень у рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай