Справа № 428/2684/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в особі судді Бароніна Д.Б., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 недієздатним, встановлення опіки та призначення опікуна, заінтересована особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним, встановлення опіки та призначення опікуна, заінтересована особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом(стаття 125 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (ч. 1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Частиною 1 ст. 295 ЦПК України передбачено, що заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу.

Отже, підсудність розгляду даної категорії справ визначається місцем проживання особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у психіатричному закладі, місцем знаходження цього закладу.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відносини щодо місця проживання фізичної особи регулюються також Законом "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"(далі Закон). Цим Законом регулюються відносини реєстрації фізичних осіб при зміні місця їх проживання або перебування за їх заявою.

Згідно ст. 3 цього Закону місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" у разі, якщо особа проживає у двох і більше місцях вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

Як вбачається із доданої до заяви копії паспорту серії ЕН № НОМЕР_1 , виданого 12.08.2003 Станично-Луганським РВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана адреса реєстрації зазначена також у наданих медичних документах на його ім`я.

При цьому із викладених у заяві обставин та матеріалів справи не встановлено, що ОСОБА_3 здійснив перереєстрацію місця проживання чи повідомив орган реєстрації про своє місце перебування або на час звернення із заявою ОСОБА_1 перебуває у лікувальному закладі в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

Таким чином, оскільки на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним, встановлення опіки та призначення опікуна, останній на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги в м. Сєвєродонецьку Луганської області не перебуває, а його зареєстроване місце проживання знаходиться на території, на яку поширюється юрисдикція Станично-Луганського районного суду Луганської області, суд дійшов висновку, що є підстави для передачі справи на розгляд до іншого суду.

Разом з тим, згідно розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14, підсудність справ Станично-Луганського районного суду Луганської області визначено Біловодському районному суду Луганської області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами щодо підсудності згідно ст. 32 ЦПК України не допускаються.

З огляду на викладене, та враховуючи, що дана справа не підсудна Сєвєродонецькому міському суду Луганської області, суд доходить висновку про наявність підстав для передачі справи за підсудністю на розгляд до Біловодського районного суду Луганської області (92801, смт. Біловодськ, вул. Луганська, 30).

Керуючись ст.ст. 31, 258, 260, 261, 295, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження цієї ухвали, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення, цивільну справу № 428/2684/20 за заявою ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 недієздатним, встановлення опіки та призначення опікуна, заінтересована особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, передати на розгляд до Біловодського районного суду Луганської області, який розташований за адресою: 92801, смт. Біловодськ, вул. Луганська, 30.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя Д.Б. Баронін