Справа № 539/239/18
Провадження №2/525/4/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2020 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Хоменко М.М., з участю відповідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Лазара Й.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Виробничо-комерційної фірми «Надежда» до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аско-Медсервіс» про відшкодування матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и в:

15 травня 2018 року з Лубенського міськрайонного суду Полтавської області до Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшла цивільна справа за позовом Виробничо-комерційної фірми "Надежда" до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства "Страхової компанії "Аско-Медсервіс" про відшкодування матеріальної шкоди (т.1 а.с.28). З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 квітня 2018 року дану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Великобагачанського районного суду Полтавської області (т.1 а.с.77).

15 травня 2018 року дана справа за наслідками автоматизованого розподілу передана судді Великобагачанського районного суду Полтавської області Лисенко Н.В.(т.1 а.с.81).

З доводів позовної заяви Виробничо-комерційної фірми "Надежда" із зміненими (збільшеними) позовними вимогами від 16 квітня 2018 року (т.1 а.с.а.с.59-60) вбачається, що 27 січня 2015 року о 17 год. 20 хв. на ділянці автодороги (О-130110 Київ-Харків-Довжанський, 261 км) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю легкового для перевезення вантажів автомобіля ГАЗ-3302, АХУ-1 CПГ, д.н.з. НОМЕР_1 , легкового для перевезення вантажів автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter 315 CDI", д.н.з. НОМЕР_2 , сідельного тягача "SCANIA R730", д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом "SCHMITZ SKO 24", д.н.з. НОМЕР_4 , який належить позивачу Виробничо-комерційній фірмі "Надежда" на праві власності. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АП1 №638117 від 27 січня 2015 року, складеного відносно першого відповідача у справі ОСОБА_1 , останньому ставилося у вину порушення п. 2.3 б) Правил дорожнього руху, зокрема те, що він 27 січня 2015 року о 17 год. 20 хв., керуючи автомобілем марки "Мерседес Бенц Спрінтер", д.н.з. НОМЕР_2 не стежив за технічним станом автомобіля, внаслідок чого стався відрив заднього лівого колеса, яке зіткнулося з автомобілем марки "ГАЗ 3302", д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався в зустрічному напрямку, після чого даний автомобіль зіткнувся з автомобілем марки "Scania", д.н.з. НОМЕР_3 , що був з`єднаний з напівпричепом марки "SCHMITZ", д.н.з. НОМЕР_4 , що належить ВКФ "Надежда" на праві власності. В результаті ДТП автомобілі та напівпричеп отримали механічні пошкодження. Вказані дії відповідача ОСОБА_1 , як зазначає позивач у справі, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 червня 2016 року у справі №308/1638/15-п та постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 24 листопада 2017 року визнані протиправними.

Позивач вказує в доводах позовної заяви, що факт пошкодження напівпричепа марки «SCHMITZ», д.н.з. НОМЕР_4 також підтверджується схемою місця ДТП, яка сталася на 261 км автодороги Київ-Харків о 17 год. 20 хв. 27.01.2015 року, довідкою №13 від 27.01.2015 року, виданою інспектором взводу з обслуговування стаціонарного посту №3 «Лубенський» роти ДПС ДАІ Москаленком А.І., довідкою №56813276 про ДТП від 23.05.2015 року, виданою взводом з обслуговування стаціонарного поста №3 «Лубенський» роти ДПС ДАІ.

Позивач Виробничо-комерційна фірма "Надежда" також вказує, що внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України майну, що належить позивачу на праві власності, а саме напівпричепу марки "SCHMITZ", д.н.з. НОМЕР_4 було завдано матеріальних збитків, розмір яких, відповідно до попередньої калькуляції ТОВ "Київ-Скан" №500606 від 26 лютого 2015 року, за якою величина завданого збитку та відповідно, вартість відновлювального ремонту вказаного напівпричепу становить 178572 грн. 90 коп. При цьому, позивач посилається на те, що дана калькуляція була втрачена ТОВ «Київ-Скан» і на час подання даного позову тривають роботи щодо її пошуку чи відновленню. При цьому, як вказує позивач, після отримання даної калькуляції, позивачем у справі буде замовлено Звіт про оцінку матеріальної шкоди, завданої напівпричепу марки "SCHMITZ", д.н.з. НОМЕР_4 внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Крім цього, позивач вказує, що цивільно-правову відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП було застраховано Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Аско-Медсервіс", до якого позивачем 30 січня 2015 року було подано повідомлення про настання страхового випадку, але страхового відшкодування позивач Виробничо-комерційна фірма "Надежда" не отримала.

Посилаючись на вищевикладені обставини та доводи, положення ряду норм ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та на те, що відповідачем ОСОБА_1 було порушено право позивача та пошкоджено належний позивачу напівпричеп марки "SCHMITZ", д.н.з. НОМЕР_4 та на те, що його вина у вчиненні вищевказаного ДТП є доведеною, позивач у справі Виробничо-комерційна фірми "Надежда" звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Виробничо-комерційної фірми "Надежда" матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення ДТП в розмірі 383089 грн. 82 коп. (з урахуванням заяви позивача про збільшення позовних вимог від 16.04.2018 року), а з відповідача ПАТ "Страхова компанія "Аско-Медсервіс" стягнути на користь позивача Виробничо-комерційної фірми "Надежда" суму страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ №4739620 у розмірі 50000 грн. та стягнути з відповідачів у справі судові витрати (т.1 а.с.а.с.1-6,59-60).

Ухвалою судді Великобагачанського районного суду Полтавської області Лисенко Н.В. від 18 травня 2018 року прийнято дану цивільну справу за позовом Виробничо-комерційної фірми "Надежда" (представник позивача адвокатське об`єднання "Правопорядок") про відшкодування матеріальної шкоди до провадження Великобагачанського районного суду Полтавської області; розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання по справі призначено на 01 червня 2018 року (т.1 а.с.82).

Підготовче засідання призначене на 01 червня 2018 року було відкладено на 03 липня 2018 року, а підготовче засідання призначене на 03 липня 2018 року було відкладено за клопотаннями відповідача ОСОБА_1 на 01 серпня 2018 року.

11 червня 2018 року до Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшов Відзив відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аско-Медсервіс" на позовну заяву, в якому представник Головащенко К. Г . просив суд відмовити в задоволенні позову Виробничо-комерційної фірми "Надежда" в повному обсязі (т.1 а.с.а.с.94-95). Також вбачається, що ще 05.03.2018 року на адресу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (в період часу, коли вищевказана цивільна справа перебувала у провадженні цього суду) даним відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності (т.1 а.с.37), зі змісту якої вбачається, що другий відповідач у справі ПАТ «СК «Аско-Медсервіс» вважає, що позивач у справі пропустив без поважних причин строк звернення до суду з даним цивільним позовом.

17 липня 2018 року відповідачем у справі ОСОБА_1 подано письмове клопотання (по змісту по суті письмове заперечення щодо поданого позову), з якого вбачається, що даний відповідач ( ОСОБА_1 ) не визнає заявлених позовних вимог, оскільки вважає, що його вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП не доведена належними та допустимими доказами (т.1 а.с.а.с.116-117).

24 липня 2018 року до суду надійшов Відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву Виробничо-комерційної фірми "Надежда", в якому відповідач просить суд в задоволенні позову Виробничо-комерційної фірми "Надежда" відмовити в повному обсязі, оскільки вважає, що його вина у вчиненні ДТП та як наслідок у заподіянні шкоди позивачу у справі не доведена (т.1 а.с.122-123).

З матеріалів справи вбачається, що в підготовчому засіданні 01 серпня 2018 року представник позивача Виробничо-комерційної фірми "Надежда" Бєлокриницький А.О. заявив клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу платіжного доручення № 321 від 16 квітня 2018 року на сплату судового збору у розмірі 5746 грн. 36 коп. та оригіналу платіжного доручення № 322 від 16 квітня 2018 року на сплату судового збору у розмірі 1762 грн., витребування від Головного управління Державної фіскальної служби в Закарпатській області відомостей щодо присвоєного реєстраційного номера облікової картки платника податку ОСОБА_1 , а також заявив клопотання про призначення у даній справі судової автотоварознавчої експертизи, на вирішення якої просив поставити наступне запитання: якою є дійсна вартість відновлювального ремонту напівпричепа марки "Schmitz" реєстраційний номер НОМЕР_4 , який було пошкоджено внаслідок скоєння ДТП 27 січня 2015 року, на дату оцінки? Проведення експертизи просив доручити експертам Харківського НДІ судових експертиз ім. Бокаріуса (адреса: м. Харків, вул. Золочівська, 8А). Своє клопотання мотивував тим, що призначення вказаної експертизи необхідне для встановлення дійсного розміру матеріального збитку заподіяного позивачу Виробничо-комерційній фірмі "Надежда", яка є власником вказаного напівпричіпу, внаслідок скоєння ДТП 27 січня 2015 року та з метою встановлення дійсної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. В підготовчому засіданні представник Бєлокриницький А.О. просив суд також поставити на розгляд експерта питання про дійсну вартість збитків, заподіяних пошкодженням напівпричепа. Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лазар Й.Й. в підготовчому засіданні не заперечували щодо призначення по даній справі судової автотоварознавчої експертизи. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аско-Медсервіс" в підготовче засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце проведення підготовчого судового засідання.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2018 року (суддя Лисенко Н.В.) призначено по даній справі судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені такі питання: 1) визначити дійсну вартість відновлювального ремонту напівпричепа марки "Schmitz", реєстраційний номер НОМЕР_4 , який було пошкоджено внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди 27 січня 2015 року, на дату проведення експертизи; 2) визначити дійсну вартість матеріальних збитків, заподіяних пошкодженням напівпричепа марки "Schmitz", реєстраційний номер НОМЕР_4 , внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди 27 січня 2015 року, на дату проведення експертизи. Проведення даної експертизи доручено експертам Харківського НДІ судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса (адреса: 61000 м. Харків, вул. Золочівська, 8А), а на час проведення експертизи зупинено провадження по справі (т.1 а.с.а.с.134-136,137-138,141-142,153-154).

13 серпня 2018 року до Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшла Відповідь на відзив представника позивача адвокатського об`єднання "Правопорядок" з додатками, в якій представник позивача Бєлокриницький А.О. просить суд позов Виробничо-комерційної фірми "Надежда" задовольнити в повному обсязі (т.1 а.с.а.с.165-169,170-183).

Після звільнення головуючого у справі судді Лисенко Н.В., дана цивільна справа в порядку ст.33 ЦПК України передана на розгляд судді Великобагачанського районного суду Полтавської області Хоролець В.В., оскільки будь-яких інших суддів (крім судді Хоролець В.В.), які б мали право здійснювати судочинство у Великобагачанському районному суді не було до 13.12.2019 року; з 01.09.2018 року справи в даному суді розподілялися системою авто розподілу справ виключно одному судді Хоролець В.В. У зв`язку з перебуванням судді Великобагачанського районного суду Полтавської області Хоролець В.В. на лікарняному у період часу з 06.11.2018 року по 15.11.2018 року включно, тому процесуальний рух по справах не здійснювався.

Ухвалою судді Великобагачанського районного суду Хорольця В.В. від 28.11.2018 року було поновлено за ініціативою суду провадження у справі за позовом Виробничо-комерційної фірми «Надежда» до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Аско - Медсервіс» про відшкодування матеріальної шкоди (у зв`язку з тим, що матеріали справи було повернуті експертною установою на адресу суду), прийнято вищевказану цивільну справу до провадження судді Хоролець В.В. та підготовче засідання призначено на 16.01.2019 року в залі суду в приміщенні Великобагачанського районного суду Полтавської області за адресою: 38300, селище Велика Багачка Полтавської області, вулиця Шевченка, 69. Підготовче засідання було відкладено з поважних причин на інші дати, остаточна дата проведення підготовчого засідання узгоджена з учасниками справи на 29.03.2019 року.

Ухвалою суду від 05.03.2019 року було задоволено клопотання відповідача про проведення підготовчого засідання 29.03.2019 року в режимі відеоконференції з приміщення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (а.с.а.с.260-261).

29.03.2019 року в режимі відеоконференції дане підготовче засідання не проводилося, оскільки за доповіддю секретаря суду, Ужгородський міськрайонний суд повідомив, що зали для конференції зайняті і коли звільняться невідомо. Про це були проінформовані секретарем суду учасники справи (сторона позивача та відповідач ОСОБА_1 та його представник); від представника позивача надійшло клопотання про проведення даного підготовчого засідання у його відсутність; таку ж заяву засобами системи вайбер на телефон секретаря суду надіслав ОСОБА_1 .

Також, представником позивача у справі 29.03.2019 року подано клопотання про призначення у даній справі судової автотоварознавчої експертизи, на вирішення якої просив поставити наступне запитання: якою є дійсна вартість відновлювального ремонту напівпричепа марки "Schmitz" реєстраційний номер НОМЕР_4 , який було пошкоджено внаслідок скоєння ДТП 27 січня 2015 року, на дату оцінки? Проведення експертизи просив доручити експертам Харківського НДІ судових експертиз ім. Бокаріуса (адреса: м. Харків вул. Золочівська, 8А); клопотання мотивоване тим, що призначення вказаної експертизи необхідне для встановлення дійсного розміру матеріального збитку заподіяного позивачу Виробничо-комерційній фірмі "Надежда", яка є власником вказаного напівпричіпу, внаслідок скоєння ДТП 27 січня 2015 року та з метою встановлення дійсної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу (т.2 а.с.а.с.6-7).

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 29.03.2019 року, в межах проведення підготовчого засідання у даній цивільній справі, призначено по цивільній справі №539/239/18 за позовом Виробничо-комерційної фірми «Надежда» до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Аско - Медсервіс» про відшкодування матеріальної шкоди судову автотоварознавчу експертизу (за клопотанням сторони позивача), на вирішення якої поставлені питання: 1) визначити дійсну вартість відновлювального ремонту напівпричепа марки "Schmitz", реєстраційний номер НОМЕР_4 , який було пошкоджено внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди 27 січня 2015 року, на дату проведення експертизи; 2) визначити дійсну вартість матеріальних збитків, заподіяних пошкодженням напівпричепа марки "Schmitz", реєстраційний номер НОМЕР_4 , внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди 27 січня 2015 року, на дату проведення експертизи. Проведення даної експертизи доручено експертам Харківського НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса (адреса: м. Харків, вул. Золочівська, 8А). У зв`язку з викладеним, підготовче засідання у справі було відкладене та на час проведення експертизи вирішено провадження у справі зупинити (т.2 а.с.а.с.11-12).

Після проведення відповідного листування зі сторонами у справі, до Великобагачанського районного суду надійшов лист відповідної експертної установи про не проведення даної судової автотоварознавчої експертизи, а також клопотання сторони позивача про поновлення провадження у справі та продовження судового розгляду справи за наявними у справі матеріалами (т.2 а.с.а.с.13,14,15,25-38,40-41,42-45).

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 04.09.2019 року поновлено провадження в цивільній справі №525/239/18 за позовом Виробничо-комерційної фірми «Надежда» до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аско - Медсервіс» про відшкодування матеріальної шкоди та вирішено продовжити проведення підготовчого засідання у справі о 15 год. 45 хв. 24.09.2019 року, в порядку, передбаченому ЦПК України (т.2 а.с.46). Також, цього ж числа постановлена ухвала суду про проведення даного судового засідання в режимі відеоконференції з приміщення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (т.2 а.с.а.с.47-48).

Підготовче засідання у справі проведено 24.09.2019 року, про що постановлена відповідна ухвала суду і справа призначена до судового розгляду (т.2 а.с.а.с.65-66). Також, цією ухвалою суду було витребувано з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для огляду в судовому засіданні адміністративну справу №308/1638/15-п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП.

05.11.2019 року відповідачем у справі засобами поштового зв`язку до суду направлено відзив на позовну заяву та ряд документів, які приєднані до матеріалів справи (т.2 а.с.а.с.79-80,81-126).

Також, 05.11.2019 року до Великобагачанського районного суду Полтавської області з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли матеріали адміністративної справи №308/1638/15-п за ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_1 (т.2 а.с.127).

17.01.2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату (т.2 а.с.155). 03.03.2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату (т.2 а.с.173). Розгляд справи відкладено на 01.04.2020 року.

27.03.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи з відповідними додатками (т.2 а.с.а.с.195,196-201).

01.04.2020 року до суду засобами електронного зв`язку надійшло клопотання представника позивача адвоката Бєлокриницького А.О. про підтримання заявленого позову та про розгляд справи у відсутність позивача та його представника (т.2 а.с.205).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лазар Й.Й. заперечили проти задоволення збільшених позовних вимог до відповідача-фізичної особи ОСОБА_1 , в своїх поясненнях посилалися на доводи, які викладені у відзиві на позовну заяву та ряд копії проведених експертиз, вважають, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яке мало місце 27.01.2015 року на 261 км автодороги Київ-Харків-Довжанський не доведена; також посилалися на те, що ОСОБА_1 не запрошувався стороною позивача чи страховою компанією для участі в огляді пошкодженого напівпричепу «Schmitz», д.н.з. НОМЕР_4 , позивачем у справі Звіт про визначення розміру заподіяної шкоди замовлений не був, судова автотоварознавча експертиза не проведена і експерту стороною позивача не надавалися будь-які документи у випадку відновлення пошкодженого даного напівпричепу, а надані позивачем документи про послуги з відновлювального ремонту напівпричепа (по замовленню б/н від 24.03.2017 року) не відповідають пошкодженням, які були виявлені на даному причепі після ДТП.

Представник другого відповідача у справі юридичної особи ПрАТ «СК «Аско-Медсервіс» в судове засідання не з`явився, направив клопотання про відкладення розгляду справи (т.2 а.с.а.с.202-203); дане клопотання було вирішено судом на стадії виконання положень ст.222 ЦПК України і визнано судом таким, що не підлягає задоволенню; при цьому було враховано, що роз`яснення Ради суддів України, на які міститься посилання у клопотанні даного відповідача, мають виключно рекомендаційний характер.

Суд, заслухавши пояснення та доводи відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Лазара Й.Й., дослідивши письмові докази по справі, надані особами, що беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, вивчивши заяви по суті справи, які подані учасниками справи, та всі докази в їх сукупності, оглянувши та дослідивши в судовому засіданні матеріали адміністративної справи №308/1638/15-п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАПі давши цим доказам в їх сукупності та взаємозв`язку відповідну оцінку приходить до висновку, що позовні вимоги Виробничо-комерційної фірми «Надежда» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аско-Медсервіс» про стягнення суми страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів задоволенню не підлягають, виходячи з таких підстав.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України (норма матеріального права) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Про це вказується у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року.

Відповідно до змісту статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

У пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 року).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Як вказав Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2018 року, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Тобто, право визначення кола відповідачів у конкретній справі належить виключно позивачу, який звертається з відповідними позовними вимогами до суду.

Зі змісту позовної заяви Виробничо-комерційної фірми «Надежда» вбачається, що даним позивачем при зверненні до суду з відповідним цивільним позовом визначено такий суб`єктний склад учасників справи - першим відповідачем визначено фізичну особу - громадянина ОСОБА_1 , який на час ДТП був водієм та належним володільцем транспортного засобу автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter 315 CDI", д.н.з. НОМЕР_2 ; другим відповідачем у справі визначено юридичну особу Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аско-Медсервіс», яка здійснила страхування цивільно-правової відповідальності володільця транспортного засобу "Mercedes-Benz Sprinter 315 CDI", д.н.з. НОМЕР_2 (т.1 а.с.а.с.2-4). Учасниками справи в порядку, передбаченому ЦПК України не заявлялися клопотання про залучення до участі у справі інших осіб; при цьому належить врахувати правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 20.01.2016 року та у постанові №6-954цс16 від 26.10.2016 року про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого був потерпілий; право визначення кола відповідачів у конкретній справі належить виключно позивачу, який звертається з відповідними позовними вимогами до суду (постанова Верховного Суду від 16.05.2018 року). Крім цього також належить врахувати висновки Верховного Суду, висловлені в постанові від 14.02.2018 року у справі №344/10730/15-ц (при розгляді цивільного спору до особи, винної у вчиненні ДТП, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована) про те, що особа (позивач) згідно ч.1 ст.12 ЦК України здійснює свої права вільно, на власний розсуд і не може бути примушений до дій, вчинення яких не є обов`язковим (ч.2 ст.14 ЦК України).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію напівпричепа - фургон ізотерм -Е марки "SCHMITZ SKO 24" з реєстраційним номером НОМЕР_4 , 2013 року випуску, його власником є юридична особа - Виробничо-комерційна фірма «Надежда» (т.1 а.с.16).

Цивільно-правова відповідальність володільця наземного транспортного засобу автомобіля марки "Mercedes - Benz Sprinter 315 CDI", з реєстраційним номером НОМЕР_2 згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ 4739620 (діючим станом на 27 січня 2015 року) застрахована ПрАТ «Страхова компанія "Аско-Медсервіс" (т.1 а.с.17).

Сторонами у справі не заперечується, що належним володільцем транспортного засобу автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 315 CDI» з реєстраційним номером НОМЕР_2 на час ДТП (27.01.2015 року) був перший відповідач у справі - фізична особа ОСОБА_1 .

Судом встановлено з сукупності досліджених матеріалів справи і сторонами у справі не заперечується, що 27 січня 2015 року о 17 год. 20 хв. на 261 км автодороги Київ-Харків-Довжанський сталася дорожньо-транспортна пригода за участю легкового для перевезення вантажів автомобіля ГАЗ-3302, АХУ-1 CПГ, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , легкового для перевезення вантажів автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter 315 CDI", д.н.з. НОМЕР_2 (що належить ОСОБА_5 ) під керуванням водія ОСОБА_1 та сідельного тягача "SCANIA R730", д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6 з напівпричепом "SCHMITZ SKO 24", д.н.з. НОМЕР_4 , який належить позивачу Виробничо-комерційній фірмі "Надежда" на праві власності. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби, в т.ч. напівпричеп "SCHMITZ SKO 24", д.н.з. НОМЕР_4 отримали механічні пошкодження (т.1 а.с.а.с.13,14,15,18 даної цивільної справи; аркуші 1-2,3-5 оглянутої в судовому засіданні адміністративної справи №308/1638/15-п за ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_1 ).

Як вбачається зі змісту постанови судді Апеляційного суду Закарпатської області від 24.11.2017 року у справі №308/1638/15-п, цією постановою було скасовано постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.06.2016 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 цього Кодексу. Згідно змісту постанови судді Апеляційного суду Закарпатської області від 24.11.2017 року у справі №308/1638/15-п встановлено, що технічною причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди за викладених обставин стало недотримання водієм ОСОБА_1 вимог п.п.2.3 «а» та 31.1.1 Правил дорожнього руху (т.2 аркуші 86-90 оглянутої в судовому засіданні адміністративної справи №308/1638/15-п за ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_1 ).

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В цьому контексті, а також з урахуванням доводів поданого першим відповідачем у справі ОСОБА_1 та його представником адвокатом Лазар Й.Й. відзиву на позов, а також їхніх усних пояснень в судовому засіданні (про те, що вини ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаної ДТП не має і не встановлено постановою Апеляційного суду Закарпатської області), суд зазначає, що відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. При цьому, преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Тобто, при розгляді даної цивільної справи, суд не може вдаватися до встановлення наявності чи відсутності вини ОСОБА_1 у вищевказаній ДТП, зважаючи на наявність чинної на даний час постанови судді Апеляційного суду Закарпатської області від 24.11.2017 року у справі №308/1638/15-п, та при вирішенні спірних правовідносин в межах даної цивільної справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, вищевказана постанова судді Апеляційного суду Закарпатської області від 24.11.2017 року у справі №308/1638/15-п є обов`язковою для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно, розглядаючи цей цивільний позов, суд вирішує питання лише щодо розміру відшкодування. Викладене узгоджується та відповідає висновкам Постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі №234/16272/15-ц, які є обов`язковими для суду першої інстанції з урахуванням положень частин 5,6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (із змінами). Отже, вищенаведені в цій частині доводи першого відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Лазара Й.Й. про недоведеність та фактичну відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП та її не встановлення постановою Апеляційного суду Закарпатської області, суд не приймає при розгляді даної цивільної справи.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 статті 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З доводів позовної заяви Виробничо-комерційної фірми «Надежда» вбачається, що факт пошкодження напівпричепа марки «SCHMITZ», д.н.з. НОМЕР_4 підтверджується схемою місця ДТП, яка сталася на 261 км автодороги Київ-Харків о 17 год. 20 хв. 27.01.2015 року, довідкою №13 від 27.01.2015 року, виданою інспектором взводу з обслуговування стаціонарного посту №3 «Лубенський» роти ДПС ДАІ Москаленком А.І., довідкою №56813276 про ДТП від 23.05.2015 року, виданою взводом з обслуговування стаціонарного поста №3 «Лубенський» роти ДПС ДАІ. Також позивач зазначав у доводах позовної заяви про те, що внаслідок ДТП майну, що належить позивачу - напівпричепу марки "SCHMITZ", д.н.з. НОМЕР_4 було завдано матеріальних збитків, розмір яких, відповідно до попередньої калькуляції ТОВ "Київ-Скан" №500606 від 26 лютого 2015 року, за якою величина завданого збитку та відповідно, вартість відновлювального ремонту вказаного напівпричепу становить 178572 грн. 90 коп. При цьому, позивач вказував, що дана калькуляція була втрачена ТОВ «Київ-Скан». Вказана калькуляція в ході всього судового розгляду справи позивачем до матеріалів справи не подавалася.

В ході судового розгляду справи за клопотанням сторони позивача неодноразово призначалася судова автотоварознавча експертиза про визначення дійсної вартості відновлювального ремонту напівпричепа марки "Schmitz", реєстраційний номер НОМЕР_4 , який було пошкоджено внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди 27 січня 2015 року, на дату проведення експертизи та визначення дійсної вартості матеріальних збитків, заподіяних пошкодженням напівпричепа марки "Schmitz", реєстраційний номер НОМЕР_4 , внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди 27 січня 2015 року, на дату проведення експертизи(т.1 а.с.а.с.137-138,153-154) та з метою з`ясування питання про те, якою є дійсна вартість відновлювального ремонту напівпричепа марки "Schmitz" реєстраційний номер НОМЕР_4 , який було пошкоджено внаслідок скоєння ДТП 27 січня 2015 року, на дату оцінки (т.2 а.с.а.с.6-7,11-12); при цьому, дане клопотання було мотивоване тим, що призначення вказаної експертизи необхідне для встановлення дійсного розміру матеріального збитку заподіяного позивачу Виробничо-комерційній фірмі "Надежда", яка є власником вказаного напівпричіпу, внаслідок скоєння ДТП 27 січня 2015 року та з метою встановлення дійсної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Експертною установою направлялися клопотання про надання додаткових матеріалів (вихідних даних), необхідних для проведення вищевказаних експертиз, в яких зазначалося про необхідність надання напівпричепа марки "Schmitz" реєстраційний номер НОМЕР_4 та свідоцтва про його реєстрацію для огляду з участю зацікавлених осіб, погодження з експертом дати, часу та місця проведення огляду, а у випадку відновлення даного напівпричепу, необхідність надання експерту вихідних даних для проведення розрахунку; також вказувалося і про необхідність оплати експертизи (т.1 а.с.а.с.197,198, т.2 а.с.а.с.26,27). Однак, після проведеного листування з цього приводу (т.1 а.с.203, т.2 а.с.а.с.28,29) було встановлено, що вищевказані клопотання стороною позивача виконані не були, експертизи оплачені не були, вищевказаний автопричіп для огляду його експертом та іншими зацікавленими особами в межах призначених експертиз наданий не був, документи у разі його відновлення експерту також не надавалися (т.1 а.с.а.с.249-251, т.2 а.с.а.с.36-38). При цьому, 23.08.2019 року до суду від позивача у справі надійшло клопотання, в якому, серед іншого, зазначено про те, що позивач у справі не володіє достатніми коштами для оплати послуг експертного дослідження та просить продовжити розгляд даної цивільної справи за наявними матеріалами (т.2 а.с.а.с.40-41).

В подальшому, 27.03.2020 року до суду засобами поштового зв`язку позивачем у справі надані копія Замовлення №б/н від 24.03.2017 року на послуги з відновлювального ремонту колісного транспортного засобу напівпричепа марки "Schmitz SKO24", д.н.з. НОМЕР_4 (замовник - Виробничо-комерційна фірма «Надежда», виконавець фізична особа-підприємець ОСОБА_7 ), з якого вбачається найменування послуг (деталей) (зазначено їх кількість та вартість) на загальну суму 360908 грн.18 коп. (т.2 а.с.а.с.196-198). Акти виконаних робіт по договору-замовлення №б/н від 24.03.2017 року суду не надавалися.

Також позивачем у справі надано платіжне доручення №190 від 17.03.2020 року про перерахування ВКФ «Надежда» на користь ФОП ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 180908,18 грн. за ремонті роботи вантажного напівпричепу Schmitz, договір б/н від 24.03.2017 року акт №1 2 (т.2 а.с.199) та платіжне доручення №191 від 16.03.2020 року про перерахування ВКФ «Надежда» на користь ФОП ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 180000 грн. за ремонті роботи вантажного напівпричепу Schmitz, договір б/н від 24.03.2017 року акт №1 2 (т.2 а.с.200).

Як вбачається зі змісту клопотання представника позивача ВКФ «Надежда» адвоката Бєлокриницького Артема Олександровича від 26.03.2020 року (надійшло до суду 27.03.2020 року) про приєднання до справи вищевказаних документів (т.2 а.с.195), 16.03.2020 року позивачем у справі було здійснено оплату ремонту транспортного засобу - напівпричепу "Schmitz", д.н.з. НОМЕР_4 , пошкодженого під час ДТП, що мало місце 27.01.2015 року; вказується, що оплату було здійснено згідно з умовами договору-замовлення від 24.03.2017 року, укладеного з ФОП ОСОБА_7 .

В ході судового розгляду справи сторона першого відповідача посилалася на те, що з участю ОСОБА_1 огляд пошкодженого напівпричепа марки "Schmitz SKO24", д.н.з. НОМЕР_4 не проводився, сторона позивача не надавала для огляду експерту в межах призначених у справі судових авто товарознавчих експертиз даний напівпричеп для огляду та документів у разі його відновлення, проведені роботи по відновленню даного напівпричепа згідно з договором-замовлення б/н від 24.03.2017 року суттєво різняться у сторону збільшення, враховуючи описання пошкоджень на даному напівпричепі, які вказані у довідці від 27.01.2015 року, яка видана інспектором взводу з обслуговування стаціонарного посту №3 «Лубенський» роти ДПС ДАІ Москаленком А.І. та зазначені в схемі місця ДТП від 27.01.2015 року.

Суд проаналізував вищевказані посилання сторони позивача та сторони першого відповідача в межах предмету розгляду даної цивільної справи та вбачає наступне.

З довідки №12 від 27 січня 2015 року, яка видана інспектором ДПС взводу з обслуговування стаціонарного поста №3 «Лубенський» Москаленком А.І. на ім`я водія ОСОБА_6 , вбачається, що автомобіль марки "Scania" з реєстраційним номером НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження, а саме: розбито ліве дзеркало заднього виду, скло лівої дверки, лівий столер кабіни, верхній столер кабіни, права та ліва бокова накладна, котух кондиціонера, ліве заднє крило, деформована вихлопна труба, паливний бак, кронштейн бака, кронштейн крила, задній лівий диск, розірване колесо; у напівпричепа марки "SCHMITZ", д.н.з. НОМЕР_4 деформовано праву сторону фургону, розірвано ліву сторону фургону, розбито захисний кожух вогнегасника, кожух підпорних башмаків, балетниця, крила, колес з лівої сторони, лівий ліхтар (т.1 а.с.14).

З довідки №56813276 про дорожньо-транспортну пригоду (вихідний номер 552 від 23.03.2015 року), яка видана взводом з обслуговування стаціонарного поста №3 «Лубенський» вбачається, що 27 січня 2015 року о 17 год. 20 хв. на автодорозі О-130110 Київ - Харків - Довжанський - Краснолуцький, 261 км сталася ДТП за участю автомобіля "ГАЗ 3302 АХУ -1 СПГ" з реєстраційним номером НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , що належить ОСОБА_9 , автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter 315 CDI" з реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , що належить ОСОБА_5 та сідельного тягача "SCANIA R730" з реєстраційним номером НОМЕР_3 , що належить ТОВ "Сканія Кредіт Україна" з напівпричепом "SCHMITZ SKO 24" з реєстраційним номером НОМЕР_4 , що належить ВКФ "Надежда" під керуванням водія ОСОБА_6 (т.1 а.с.15). В даній довідці, зокрема, зазначається, що на напівпричепі "SCHMITZ SKO 24" з реєстраційним номером НОМЕР_4 при зовнішньому огляді виявлені механічні пошкодження - бокова ліва частина, бокова права частина. Будь-яких додатків до даної довідки, зокрема, фотознімки чи відео зйомка не додані.

Судом також оглянута схема місця ДТП, що сталася 27 січня 2015 року о 17 год. 20 хв. на 261 км автодороги Київ-Харків-Довжанський за участю легкового для перевезення вантажів автомобіля "ГАЗ 3302 АХУ-1 ПГ" з реєстраційним номером НОМЕР_1 , легкового для перевезення вантажів автомобіля "Mercedes - Benz Sprinter 315 CDI" з реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , сідельного тягача "SCANIA R730" з реєстраційним номером НОМЕР_3 , напівпричепа "SCHMITZ SKO 24", д.н.з. НОМЕР_4 , який належить позивачу виробничо-комерційній фірмі "Надежда" на праві власності (оригінал схеми знаходиться на аркуші 2 оглянутих та досліджених матеріалів адміністративної справи №308/1638/15-п за ст.124 КУпАП щодо ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах цивільної справи наявна лише копія першої сторінки даної схеми); вбачається, що на звороті даної схеми відображені наявні на час складення даної схеми механічні пошкодження, які виявлені, зокрема, на напівпричепі «SCHMITZ SKO 24», д.н.з. НОМЕР_4 та зазначено, що на ньому деформовано праву сторону фургону, розірвано ліву сторону фургону, розбито захисний кожух вогнегасника, кожух підпорних башмаків, полетниця, крила колес з лівої сторони, розбито лівий ліхтар; також з даної схеми вбачається, що вона підписана всіма водіями-учасниками вищевказаної ДТП, до даної схеми не додавалося фототаблиця наявних пошкоджень чи відеозапис.

Проаналізувавши зміст вищевказаних довідок та відомості про пошкодження щодо напівпричепу «SCHMITZ SKO 24», д.н.з. НОМЕР_4 , які зазначені у схемі місця ДТП вбачається, що дані про виявлені механічні пошкодження на даному напівпричепі узгоджуються між собою і не суперечать один одному.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до вимог частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування лише у разі, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Таким чином, частиною 2 статті 1166 ЦК України встановлено презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести наступні факти: неправомірність поведінки особи, тобто будь-якої поведінки, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди: втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є підставою для відшкодування завданої шкоди.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

У відповідності до положень статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Верховний Суд України у своїй постанові від 03.12.2014 року у справі №6-183цс14 вказав, що аналіз норм статті 1166 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду Державного майна України від 24.11.2003 року за №142/5/2092 (із змінами) затверджено Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Згідно з пунктом 2.4 Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Тобто, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто, величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. При цьому, пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується.

Відповідно до частини 2 статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тобто, зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). При цьому, аналогічну правову позицію викладено у абз.4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (із змінами).

Згідно частин 1,2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд при оцінці наявних у справі доказів повинен виконувати положення ст.89 ЦПК України та враховувати висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Аналізуючи в своїй сукупності доводи та докази сторони позивача у справі в контексті заявлених позовних вимог до першого відповідача у справі ОСОБА_1 , а також доводи та докази сторони відповідача у справі з урахуванням положень статей 22,1166,1187,1192 ЦК України, статей 12,13,76,77,80,81,89 ЦПК України суд приходить до висновку, що з досліджених в ході розгляду цивільної справи схеми місця ДТП від 27.01.2015 року, довідки №12 від 27 січня 2015 року, яка видана інспектором ДПС взводу з обслуговування стаціонарного поста №3 «Лубенський» Москаленком А.І., довідки №56813276 про дорожньо-транспортну пригоду (вихідний номер 552 від 23.03.2015 року), яка видана взводом з обслуговування стаціонарного поста №3 «Лубенський» (де були описані зовнішні пошкодження на напівпричепі «SCHMITZ SKO 24», д.н.з. НОМЕР_4 ), а також з відомостей та даних, які вказані в Замовленні №б/н від 24.03.2017 року на послуги з відновлювального ремонту колісного транспортного засобу напівпричепа марки "Schmitz SKO24", д.н.з. НОМЕР_4 (замовник - Виробничо-комерційна фірма «Надежда», виконавець фізична особа-підприємець ОСОБА_7 ), з якого вбачається найменування послуг (деталей) (зазначено їх кількість та вартість) на загальну суму 360908 грн.18 коп. (який наданий представником позивача 27.03.2020 року на підтвердження понесення позивачем у справі витрат на відновлення даного напівпричепу та придбання запасних частин), а також враховуючи, що позивачем у справі ВКФ «Надежда» суду не надавався Звіт про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку) напівпричепа «Schmitz SKO24», д.н.з. НОМЕР_4 згідно затвердженої Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, судова автотоварознавча експертиза у справі, яка декілька разів призначалася за клопотанням сторони позивача проведена не була, оскільки напівпричеп «Schmitz SKO24», д.н.з. НОМЕР_4 для огляду експерту та інших зацікавленим особам в межах проведення судових автотоварознавчих експертиз не надавався, документи у разі відновлення даного напівпричепа експерту також стороною позивача не надавалися, відповідно, враховуючи викладене, неможливо зробити однозначний висновок про те, що зазначені в Замовленні №б/н від 24.03.2017 року на послуги з відновлювального ремонту колісного транспортного засобу напівпричепа марки "Schmitz SKO24", д.н.з. НОМЕР_4 (замовник - Виробничо-комерційна фірма «Надежда», виконавець фізична особа-підприємець ОСОБА_7 ) (т.2 а.с.а.с.196-198) товари, роботи та послуги на загальну суму 360908 грн.18 коп. були придбані/оплачені щодо необхідного обсягу ремонту належного позивачу у справі напівпричепу "Schmitz SKO24", д.н.з. НОМЕР_4 , пошкодження якого сталися внаслідок ДТП, що мало місце 27.01.2015 року на 261 км автодороги Київ-Харків-Довжанський.

Наявний в матеріалах справи рахунок на передоплату №SK-1801301 від 22.02.2018 року (замовник ВКФ "Надежда») на загальну суму 433089,82 грн. (т.1 а.с.а.с.62-64) сам по собі не підтверджує суми заподіяної шкоди як такої в межах спірних правовідносин, з урахуванням наданих стороною позивача доказів в їх сукупності, враховуючи наведені у відзиві доводи сторони першого відповідача.

Отже, виходячи з вищевикладеного, стороною позивача у справі не доведено належними доказами розміру шкоди, заподіяної майна позивача у справі пошкодження напівпричепа марки "Schmitz SKO24", д.н.з. НОМЕР_4 в результаті ДТП, що мало місце 27.01.2015 року на 261 км автодороги Київ-Харків-Довжанський, в межах уточнених (збільшених) заявлених позовних вимог до першого відповідача у справі ОСОБА_1 .

Що стосується позовних вимог позивача Виробничо-комерційної фірми «Надежда» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аско-Медсервіс» про стягнення суми страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АІ №4739620, суд зазначає наступне.

З доводів позовної заяви ВКФ «Надежда» та сукупності досліджених матеріалів даної цивільної справи вбачається (т.1 а.с.17), що цивільно-правову відповідальність першого відповідача у справі ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП, яке мало місце 27.01.2015 року на 261 км автодороги Київ-Харків-Довжанський було застраховано другим відповідачем у справі Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Аско-Медсервіс", до якого позивачем 30 січня 2015 року було подано повідомлення про настання страхового випадку, але страхового відшкодування позивач Виробничо-комерційна фірма "Надежда", як зазначає у доводах позовної заяви, не отримував.

30.01.2015 року від представника ВКФ «Надежда» на адресу Страхової компанії «Аско-Медсервіс» була заповнено письмове Повідомлення про подію з транспортним засобом - про ДТП, що мало місце о 17 год. 20 хв. 27.01.2015 року на 261 км автодороги Київ-Харків з участю автомобіля Газель, д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіля "Mercedes", д.н.з. НОМЕР_2 , сідельного тягача "SCANIA R730", д.н.з. НОМЕР_3 та напівпричепа "SCHMITZ SKO 24", д.н.з. НОМЕР_4 , який належить позивачу Виробничо-комерційній фірмі "Надежда" (т.1 а.с.18). В даному повідомленні вказано про обставини вчиненого ДТП, додані пояснення водія ОСОБА_6 та схема місця ДТП, вказано перелік пошкоджень на напівпричепі - деформовано праву сторону фургону, розірвано ліву сторону, а також зазначені відомості про інших учасників ДТП.

З доводів відзиву на позовну заяву другого відповідача у справі ПрАТ «СК «Аско-Медсервіс» вбачається, що позивачем у справі ВКФ «Надежда» було подано страховику 30.01.2015 року, однак всупереч положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем у справі впродовж року з дня дорожньо-транспортної пригоди не подавалася заяву страховику про виплату страхового відшкодування (т.1 а.с.а.с.94-95).

З сукупності досліджених матеріалів справи вбачається, що позивачем у справі не надано доказів про те, що стороною позивача у справі подавалася до страховика - ПрАТ «СК «Аско-Медсервіс» заява впродовж одного року після ДТП, яке мало місце 27.01.2015 року про виплату страхового відшкодування.

Аналізуючи вищевказані доводи позовної заяви, доводи відзиву другого відповідача у справі та досліджені матеріали справи в їх взаємозв`язку в частині заявлених позовних вимог до другого відповідача у справі, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування. Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до змісту ст.3 вказаного Закону, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно ст.6 цього ж Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 22-31,35,36 цього ж Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Згідно підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд, а згідно ч.2 ст.14 цього ж Кодексу особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Отже,аналізуючи в своїй сукупності доводи та докази сторони позивача у справі в контексті заявлених позовних вимог до другого відповідача у справі ПрАТ «СК «Аско-Медсервіс», а також доводи поданого даним відповідачем відзиву, з урахуванням положень підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статей 12,13,76,77,80,81,89 ЦПК України суд приходить до висновку, що стороною позивача у справі не доведено обставин, на які позивач посилається як на підстави для задоволення позовних вимог до другого відповідача у справі ПрАТ «СК «Аско-Медсервіс» про стягнення суми страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АІ №4739620 в розмірі 50000 грн., в межах заявлених позовних вимог.

Що стосується поданої другим відповідачем у справі Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Аско-Медсервіс» заяви про застосування строків позовної давності (т.1 а.с.37), суд вважає, що вона задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, і як наслідок доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частинами 3-5 ст.267 ЦК України встановлено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу забезпечення особі доступу до правосуддя, який повинен застосовуватися з певною гнучкістю та ефективність реалізації цього принципу на практиці без занадто формального ставлення та забезпечення його реальності (з огляду на Рішення Європейського суду з прав людини: у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 року; у справі «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998 року та у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року).

Як вбачається з поштового конверту про відправлення ВКФ «Надежда» позовної заяви про відшкодування матеріальної шкоди на адресу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, на цьому конверті міститься відтиск вузла поштового зв`язку, однак дату відправлення неможливо достеменно визначити (можливо встановити місяць і рік - січень 2018 року, а також дату - двадцяті числа січня 2018 року) (т.1 а.с.20).

У самій позовній заяві ВКФ «Надежда» мається відтиск штампу позивача та вказано вихідний номер та дату - №7 від 26 січня 2018 року (т.1 а.с.1). Вбачається, що дана позовна заява засобами поштового зв`язку надійшла до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 30.01.2018 року, що підтверджується відтиском штампу вищевказаного суду у правому нижньому куту першої сторінки позовної заяви.

Отже, з урахуванням положень ст.ст.256,257 ЦК України, часу звернення до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області позивача у справі ВКФ «Надежда» засобами поштового зв`язку, а також наявності номеру та дати, наявної у позовній заяві (яка не містить виправлень чи підтирань), з урахуванням доводів та обґрунтувань відповіді позивача на заяву другого відповідача в частині застосування строків позовної давності суд не вбачає підстав вважати, що позивач у справі ВКФ «Надежда» пропустив в строк звернення до суду в межах наведених доводів другого відповідача у його заяві від 28.02.2018 року.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а в разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України). Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Виробничо-комерційної фірми «Надежда» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аско-Медсервіс» про стягнення суми страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів у справі витрат позивача, пов`язаних зі сплатою судового збору при зверненні до суду з відповідним цивільним позовом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.11,12,14,15,16,22,256,1166,1187,1192 Цивільного кодексу України, частинами 5,6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (із змінами), ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», роз`ясненнями, що викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст.4,5,11,12,13,76-80,81,82,83,89,133,141,259,263-265,272-273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог Виробничо-комерційної фірми «Надежда» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аско-Медсервіс» про стягнення суми страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АІ №4739620 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач Виробничо-комерційна фірма «Надежда», місце знаходження 61004, м. Харків, вулиця С.Орєшкова, 12; представник позивача адвокат Бєлокриницький Артем Олександрович (адвокатське об`єднання «Правопорядок»), місце знаходження 61072, м. Харків, проспект Науки, 58, офіс 505; відповідач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ; представник відповідача адвокат Лазар Йосип Йосипович, місце знаходження м. Ужгород, вулиця Павлова, 49/10; відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аско-Медсервіс», 03150, місцезнаходження м. Київ, вулиця Антоновича, 122.

Повний текст рішення складений 15.04.2020 року у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті в період часу з 16 год.19 хв. 06.04.2020 року по 17 год.05 хв. 13.04.2020 року по кримінальному провадженню №546/177/18 відносно громадянина К. за ч.1 ст.364 та ч.1 ст.366 КК України.

Суддя В.В.Хоролець