ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» березня 2020 року

м. Харків

справа № 641/1142/19-ц

провадження № 22ц/818/1846/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 , представник відповідача - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26 листопада 2019 року в складі судді Бородавки К.П.

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги.

Позовна заява мотивована тим, що 30 липня 2005 року між Приватним акціонерним товариством «МТС Україна», яке з 23 травня 2017 року змінило назву на Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку № 2365936/1.1248608, відповідно до якого кожному абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними у абонента номерами телефонів.

Зазначив, що відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги на умовах, визначених договором, а також сплачувати авансові внески до моменту фактичного використання попереднього внеску.

З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку відповідачу присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Посилався на те, що на адресу відповідача надіслано рахунок № від 30 квітня 2017 року за послуги, що надані за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2017 року в розмірі 46 792,94 грн, однак боржник заборгованість не оплатив.

Зазначив, що відповідачу направлено претензію № 48/10 від 24 жовтня 2017 року з вимогою погасити заборгованість, яку ним не сплачено, однак він її не погасив, у зв`язку з чим відповідно до умов договору номер телефону був відключений від мережі зв`язку товариства.

Вказав, що товариством подано заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, однак ухвалою суду від 05 листопада 2018 року у його видачі відмовлено.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 46 792,94 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 26 листопада 2019 року в задоволенні позовної заяви Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав вимоги позовної заяви. При цьому зазначив, що у зв`язку з проведенням перейменування товариства здійснено модернізацію білінгової системи для конкретних абонентів, тому змінилися номера особових рахунків (контрактів) та відповідачу присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 ; що у відповідача заборгованість виникла в період з 20 квітня 2017 року по 24 квітня 2017 року внаслідок використання послуги «мобільний інтернет - передача даних у роумінгу, передача даних Роумінг CYP (Кіпр)», а нарахування плати за послуги міжнародного роумінгу відбуваються згідно тарифів іноземних операторів з урахуванням послуг Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» по забезпеченню роумінгу та інформація надходить безпосередньо від оператора мобільного зв`язку (роумінг-партнера), в мережі якого обслуговувався абонент; що законодавством передбачено отримання послуги «роумінг», навіть не покидаючи кордон України, але надання таких послуг абоненту повинно здійснюватися іншим оператором (в мережі іншого оператора); що у товариства була відсутня технічна можливість обмежувати отримання відповідачем послуг у разі виникнення заборгованості фіксованого розміру на особовому рахунку абонента, оскільки послуга надавалася роумінг-партнерами.

02 березня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав, що рішення є законним, а апеляційна скарга - необгрунтованою. При цьому посилався на те, що в апеляційній скарзі заявлені нові обставини та додані нові докази, які судом першої інстанції не досліджувались. Зокрема, зазначено, що 24 червня 2013 року ОСОБА_1 користувався послугою міжнародний роумінг та надано копію роздруківки скріншоту клієнтської сторони інтерфейсу, призначеного для користувача комп`ютерної програми, з якого неможливо встановити назву самого скріншоту, пояснення щодо приведених у ньому відомостей, назву комп`ютерної програми, з якої зроблено скріншот, її виробника, розпорядника, цільове призначення цієї програми та інші параметри, які надають змогу її ідентифікувати. Копія роздруківки таблиці, яку надано до апеляційної скарги, не містить назви, формування, назви та ідентифікуючих технічних параметрів програмного сервісу, з якого був здійснений витяг цієї таблиці. Ці докази є електронними, для яких визначено порядок їх подання, якого позивач не дотримався. Вказав, що позивачем не надано будь - якого первинного або іншого бухгалтерського фінансового документу на підтвердження господарської операції у вигляді надання відповідачу послуг міжнародного роумінгу. Також, звернув увагу на те, що можливість, як зазначив позивач, змінювати тарифні пакети та замовляти додаткові послуги без підписання додаткових угод і обов`язок їх оплатити абоненту не відповідає приписам ЦК України, законодавству про телекомунікаційні послуги та не доводить факту замовлення відповідачем послуг міжнародного роумінгу. При цьому вказав, що підпунктом 4 пункту 64 Правил послуги рухомого (мобільного) зв`язку під час здійснення розрахунків оператор, провайдер не має права стягувати плату за послугу, яку споживач не замовляв.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1 не надано повної та достовірної інформації про додаткові послуги, що надаються, їх вид, якість, вартість та тарифікацію, не надано усвідомленої згоди ОСОБА_1 на отримання таких послуг, позивач не вправі нараховувати та стягувати оплату за ці послуги.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 липня 2005 року між Закритим акціонерним товариством «Український мобільний зв`язок» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку № 2365936/НОМЕР_6, відповідно до умов якого відповідач бажає обрати тарифний пакет GSM «Безлімітний новий» з наступними послугами: SMS, переадресування дзвінка, голосова пошта, додатковий пакет мережі; номер особового рахунку - НОМЕР_6; номер договору - 2365936; телефон - НОМЕР_5; дата підключення - 03 серпня 2005 року; номер SIM карти- НОМЕР_2 .

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3 договору UMC згідно з цим договором надає абоненту послуги мобільного зв`язку в межах України. Міжнародний телефонний зв`язок здійснюється з країнами, що визначаються за вибором UMC.

Загальні умови укладення цього Договору та надання послуг мобільного зв`язку в повному обсязі визначається Умовами (Правилами) користування мережами мобільного зв`язку UMC, які є невід`ємною частиною цього Договору (Умови (Правила) додаються).

Надання послуг за цим договором починається після внесення абонентом на підставі відповідного рахунку UMC повної суми первинного авансу та його зарахування на особовий рахунок абонента.

Відповідно до пункту 3.1 договору нарахування за надані послуги мобільного зв`язку здійснюється згідно з тарифами UMC, які є невід`ємною частиною цього договору. Розрахунковий період становить один календарний місяць. кожному абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними в абонента телефонами.

Згідно з пунктом 3.2 договору нарахування за надані послуги мобільного зв`язку в мережах іноземних операторів під час використання послуги міжнародного роумінгу здійснюються згідно з тарифами іноземних операторів та з урахуванням послуг UMC із забезпечення міжнародного роумінгу. У випадку користування послугою міжнародного роумінгу, UMC залишає за собою право включати до поточного розрахункового періоду послуги, отримані у попередні розрахункові періоди.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що кількість та вартість послуг, наданих абоненту за розрахунковий період, визначається відповідно до показників належних UMC технічних засобів виміру тривалості, кількості та вартості наданих послуг (а.с.7).

За змістом пункту 1.2 Статуту Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» перейменовано у Приватне акціонерне товариство «МТС Україна», яке перейменовано зі зміною типу та назви товариства Закрите акціонерне товариство «Український мобільний зв`язок», що створене шляхом перетворення Українсько-германсько-голандсько-датського спільного підприємства «Український мобільний зв`язок» в Україні» (а.с.14-15).

Відповідно до розрахунку заборгованості за телекомунікаційні послуги за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2017 року ОСОБА_1 нараховано заборгованість за послуги мобільного зв`язку та доступу до інтернет в розмірі 36 823,51 грн, а саме, за послуги міжнародного роумінгу; на вказану суму нарахований податок на додану вартість в сумі 7364,70 грн та збір в Пенсійний фонд в сумі 2761,76 грн, всього заборгованість станом на 30 квітня 2017 року становить 46 792,94 грн (а.с.5, 10).

Згідно зі звітом з історії балансу за вказаний період за особовим рахунком № НОМЕР_1 за ОСОБА_1 існує заборгованість за послуги в розмірі 46 792,94 грн (а.с.11).

24 жовтня 2017 року Приватним акціонерним товариством «ВФ Україна» на адресу ОСОБА_1 направлено претензію, в якій товариство повідомило про порушення ним умов договору від 01 серпня 2005 року за номером № 50 на номер телефону НОМЕР_8, дія якого припинена з 26 вересня 2017 року. Вартість наданих товариством послуг в розмірі 46 792,94 грн до 24 жовтня 2017 року ним не сплачена, у зв`язку з чим просив терміново погасити прострочену заборгованість (а.с.12).

Відповідно до виписки із довідкової інформації про надані послуги від 24 жовтня 2019 року абонентом за номером телефону НОМЕР_7, номер SIM карти - НОМЕР_4 , тарифний пакет GSM «ULTRA Plus», за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2017 року, здійснювались вхідні та вихідні дзвінки, sms у роумінгу, а також використовувалась послуга мобільний інтернет - передача даних, зокрема, у роумінгу з 20 квітня 2017 року по 24 квітня 2017 року (а.с.82-86).

Також, до суду апеляційної інстанції Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» надав роздруківку, в якій зазначено, що 24 червня 2013 року за номером телефону НОМЕР_5 здійснено замовлення Міжнародний роумінг; 06 листопада 2013 року - замовлення 100 вхідних хвилин роумінг-Європа/СНД з приміткою - USSD: активація COFU в роумінгу «100 вхідних хвилин роумінг-Європа/СНД»; 14 липня 2014 року - замовлення додаткових хвилин за бонуси з приміткою 10 хвилин, міжнародні дзвінки 3м_780 (а.с.128).

З наданого до суду апеляційної інстанції Приватним акціонерним товариством «ВФ Україна» скріншоту вбачається, що за абонентом ОСОБА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 , за період з 14 квітня 2017 року по 26 вересня 2017 року послуга міжнародний роумінг - інтернет сервіс DPI вважається активною, вартість - безкоштовною (а.с.129).

Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статтях 1, 32, 37 Закону України «Про телекомунікації» № 1280-IV (далі - Закон № 1280-IV) визначено, що абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, який передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні до телекомунікаційної мережі; оператор телекомунікацій - суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж.

Споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: державний захист своїх прав; вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли.

Правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг, що кореспондує загальному змісту законодавства про захист прав споживачів.

Статтею 39 Закону № 1280-IV визначено, що оператори телекомунікацій зобов`язані: здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій відповідно до законодавства; надавати споживачам вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; вести достовірний облік телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві.

Відповідно до вимог частин першої та дев`ятої статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII (далі - Закон № 1023-XII) споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Статтею 21 Закону № 1023-XII визначено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

У пункті 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11 квітня 2012 року (далі - Правила), наведено ряд визначень, відповідно до яких: послуги рухомого (мобільного) зв`язку - це послуги, які надаються оператором рухомого (мобільного) зв`язку і під час отримання яких кінцеве обладнання абонента може вільно переміщатися в межах телекомунікаційної мережі такого оператора або його роумінг-партнера із збереженням абонентського номера або мережевого ідентифікатора споживача.

Договором про надання послуг вважається правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов`язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором).

Згодою споживача є волевиявлення, виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі, вчинення дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо).

Роумінгом, у розумінні Правил, є послуга, яка забезпечує можливість абонентові одного оператора рухомого (мобільного) зв`язку отримувати послуги в мережі іншого оператора із збереженням початкової реєстрації абонента в телекомунікаційній мережі свого оператора, а роумінг-партнери - оператори, що уклали договір про роумінг.

Припинення надання послуг - остаточне припинення оператором, провайдером надання споживачеві послуг внаслідок припинення дії чи зміни умов договору в частині скорочення переліку послуг, а також у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 14 Правил надання послуг здійснюється у разі: 1) укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації; 2) їх оплати споживачем. Надання програмної послуги абонентові здійснюється на підставі угоди, укладеної між абонентом і провайдером такої послуги відповідно до Закону України «Про телебачення і радіомовлення» та інших нормативно-правових актів.

Згідно пункту 15 Правил до укладення договору оператор, провайдер зобов`язаний безоплатно надати споживачеві для ознайомлення вичерпну інформацію про зміст, якість, вартість та порядок надання послуг, зокрема: тарифи, тарифні плани на послуги із зазначенням мінімального строку їх дії, пільги з надання та оплати послуг; умови і порядок оплати послуг; перелік країн, з якими організований міжнародний телефонний зв`язок та в яких надається роумінг; порядок розгляду звернень споживачів.

Зазначена інформація повинна надаватися споживачеві у доступній формі шляхом розміщення у місцях продажу послуг, пунктах колективного користування, довідково-інформаційних, сервісних службах оператора, провайдера, на його веб-сайті. Крім того, на вимогу споживача може надаватися інша інформація про надання послуг відповідно до законодавства.

У пункті 35 Правил зазначено, що споживачі під час замовлення та/або отримання послуг мають право на: вибір виду та кількості послуг та відмову від оплати послуги, яку вони не замовляли.

Відповідно до пунктів 27, 39 Правил оператори, провайдери зобов`язані повідомляти абонентові під час першої реєстрації його кінцевого обладнання в мережі роумінг-партнера для отримання міжнародного роумінгу про суму коштів на особовому рахунку абонента (за наявності технічної можливості), вартість послуг телефонного зв`язку з абонентами країни перебування та України, з передачі текстових повідомлень, доступу до Інтернету, а також додатково повідомляти абонентові, з яким укладений договір у письмовій формі, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку.

Пунктом 2.3.1 договору від 30 липня 2005 року передбачено, що абонент має право користуватися послугами, що надаються за цим договором в межах районів України, зазначених на карті зон дії мереж мобільного зв`язку UMC, а у разі замовлення абонентом послуг міжнародного роумінгу користуватись цією послугою у країнах, з операторами яких UMC уклало договори роумінгу (а.с.7 зворот).

Таким чином, право користуватися передбаченими договором послугами за межами України виникає лише у випадку замовлення послуг міжнародного роумінгу.

Під час здійснення розрахунків оператор, провайдер не має права стягувати плату за послугу, яку споживач не замовляв (підпункт 4 пункту 64 Правил).

Відповідно до пункту 2.3 затверджених рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації «Основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг» від 29 листопада 2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2012 року за № 2150/22462 - забороняється включати до договору положення, що передбачають отримання та/або сплату споживачем послуг, які не є предметом договору або які він не замовляв.

Одночасно, приписами пункту 2.4.2 договору передбачено, що факт використання абонентом тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлена абонентом.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 за договором про надання послуг мобільного зв`язку № 2365936/НОМЕР_6 від 30 липня 2005 року обрав GSM «Безлімітний новий» без послуги «міжнародний роумінг». Також, це він підтвердив і у відзиві на апеляційну скаргу.

Як вбачається із довідкової інформації про надання послуг початок інтернет-сесії вказано о 16:12:21, 24 квітня 2017 року, але не має її закінчення, а тільки зазначено 142,97 Mb вартістю 34 470,57 грн. Також, містяться вхідні дзвінки з різних номерів телефонів, тривалість яких не більше двох хвилин, а деякі з них по 0-15 хвилин.

Однак, матеріали справи не містять доказів щодо повідомлення ОСОБА_1 про суму коштів на особовому його рахунку для отримання міжнародного роумінгу, а також, чи укладено з операторами Кіпру договори роумінгу.

Не надано належних та допустимих доказів щодо вартості отриманих послуг відповідачем, які нібито надавались йому іноземним оператором в роумінгу, оскільки позивачем не доведено факту розрахунку з іноземним оператором за ці ж послуги.

Відповідно до пункту 3 Правил роумінг - послуга, яка забезпечує можливість абонентові одного оператора рухомого (мобільного) зв`язку отримувати послуги в мережі іншого оператора із збереженням початкової реєстрації абонента в телекомунікаційній мережі свого оператора.

Таким чином, за наявності замовленої абонентом послуги міжнародний роумінг телекомунікаційні послуги в мережах іноземних операторів надаються абонентові в тому ж самому обсязі, що і у мережі Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна».

Матеріали справи не містять, належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 був ознайомлений (отримав повну і достовірну інформацію) із порядком і умовами надання вказаної послуги з передачі даних (інтернет-доступ) в режимі міжнародного роумінгу, її вартістю та погодився із запропонованими оператором телекомунікацій умовами.

Приватним акціонерним товариством «ВФ Україна» не надано доказів належного повідомлення абонента про суму коштів на особовому рахунку для отримання послуг міжнародного роумінгу, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку.

Також, Приватним акціонерним товариством «ВФ Україна» не обґрунтовано технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на особовому рахунку абонента та правомірності надання таких послуг фактично у кредит без згоди абонента.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 взагалі замовляв послугу міжнародний роумінг.

З роздруківки, наданої товариством до суду апеляційної інстанції, вбачається, що ОСОБА_1 замовляв Міжнародний роумінг 24 червня 2013 року за номером телефону НОМЕР_5 ; 06 листопада 2013 року - замовлення 100 вхідних хвилин роумінг-Європа/СНД з приміткою - USSD: активація COFU в роумінгу «100 вхідних хвилин роумінг-Європа/СНД»; 14 липня 2014 року - замовлення додаткових хвилин за бонуси з приміткою 10 хвилин, міжнародні дзвінки 3м_780.

Однак, з цього документу не вбачається, що у квітні 2017 року ОСОБА_1 здійснено замовлення та активація міжнародного роумінгу, а з скріншоту вбачається, що за період з 14 квітня 2017 року по 26 вересня 2017 року вважається активною послуга міжнародний роумінг - інтернет сервіс DPI, вартість якої є безкоштовною.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, вірно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином дослідивши зміст укладеного договору про надання послуг мобільного зв`язку від 30 липня 2005 року № 2365936/НОМЕР_6, з урахуванням положень ЦК України, Законів України № 1280-IV та 1023-XII, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11 квітня 2012 року, дійшов правильного висновку про відсутність у позивача достатніх правових підстав для нарахування відповідачу заборгованості у сумі 46 792,94 грн за послуги мобільного зв`язку та подальшого припинення надання послуг за номером телефону НОМЕР_8.

Доводи та вимоги апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, щодо того, що 24 червня 2013 року ОСОБА_1 користувався послугою міжнародний роумінг судовою колегією не приймаються, оскільки ця обставина не була предметом дослідження в суді першої інстанції, а враховуючи те, що в договорі про надання послуг мобільного зв`язку № 2365936/НОМЕР_6 від 30 липня 2005 року ОСОБА_1 обрав GSM «Безлімітний новий» без послуги «міжнародний роумінг», вона не має суттєвого значення в цій справі.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» - залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 10 березня 2020 року.