Справа № 157/1414/19
Провадження №2/157/18/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Фесь Т.І.,

позивачки ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представників відповідачів:

Камінь-Каширської міської ради Величка Володимира Карповича,

Головного управління Держгеокадастру

у Волинській області Алєніна Дмитра Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції з трансляцією з приміщення Волинського окружного адміністративного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачки, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , Камінь-Каширської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, про визнання Державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_3 , Камінь-Каширської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, в якому просить визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 228315 від 26 листопада 2012 року, скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:1289, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування вимог зазначає, що вона, отримавши ордер № 74 від 08 серпня 1986 року на житло розміром в 38 кв.м. АДРЕСА_2 , на протязі всього часу проживає у ньому з сім`єю. 17 березня 1994 року нею отримано свідоцтво про право власності на житло, яке занесене у реєстрову книгу за № 1001 від 25 березня 1994 року. Рішенням виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради народних депутатів Волинської області від 12 листопада 1997 року № 421 їй надано дозвіл на будівництво літньої кухні та гаража по АДРЕСА_3 , відразу ж вони разом із чоловіком розпочали будівництво літньої кухні, яку невдовзі і завершили, гараж збудували у 2002 році. В експлуатацію літню кухню не вводили та й не реєстрували права власності на цей об`єкт. Після одруження сина ОСОБА_5 в 2004 році, вона з чоловіком та старшим сином, надали подружжю можливість проживати у вищезазначеній літній кухні. В липні 2018 року ОСОБА_5 раптово почав всім членам їхньої сім`ї перешкоджати проходити по земельній ділянці, якою вони користувалися на постійній основі згідно з рішенням № 467 від 27 грудня 1995 року виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради народних депутатів, мотивуючи свої дії висловами, що з`явився новий господар, тобто ОСОБА_6 . Невідомим чином останній здійснив приватизацію земельної ділянки з розміщеними на ній літньою кухнею та господарською будівлею, які побудовані нею з чоловіком. Жодних документів, на підставі яких ОСОБА_6 у протизаконний спосіб заволодів чужим майном, останній їй не надав, мовляючи, що вони їй не потрібні. Відразу ж після дивних тверджень відповідача ОСОБА_3 , вона та сусідка ОСОБА_7 звернулися із заявами до правоохоронних органів задля проведення у найкоротший термін перевірки правомірності здійснення приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 та виявлення документів, які вдалось йому підробити і які слугували підставою здійснення приватизації. 22 серпня 2019 року внесено відомості до ЄРДР за № 0000335 за ознаками в діях ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. По даному кримінальному провадженні її, ОСОБА_7 та старшого сина ОСОБА_2 визнано потерпілими особами. В серпні 2019 року, ознайомлюючись з матеріалами вказаного кримінального провадження, вона дізналася, що за допомогою внесення службовими особами місцевого самоврядування до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, видачею завідомо неправдивих документів, використанням завідомо неправдивих офіційних документів, що спричинили тяжкі наслідки, ОСОБА_5 протизаконним методом зумів здійснити приватизацію земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер :01:002:1289. Тобто, у співучасті із посадовими особами місцевого самоврядування син ОСОБА_5 незаконно заволодів чужим майном у досить великих розмірах, які йому в жодній мірі не належали, зокрема вищезгадана літня кухня та господарська будівля (гараж). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 95 ЗК України, порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. В редакції Земельного кодексу, який діяв на момент проведення процедури приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 , Камінь-Каширська міська рада фактично вилучила у неї не у спосіб, передбачений законодавством, та передала у власність іншій особі земельну ділянку із побудованими будівлями, що перебувала у її постійному користуванні з 22 грудня 1995 року. Таким втручанням міської ради грубо порушено принцип рівності учасників земельних правовідносин. Державний акт серії ЯМ № 2288315 виданий відповідачу Олександру всупереч чинних норм законодавства України, державна реєстрація земельної ділянки та присвоєння кадастрового номера здійснена із досить грубим порушенням Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого постановою КМУ від 09.09.2009 №1021, Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, затвердженого постановою КМУ від 18.08.2010 №749, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4.05.1999р. №43, Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 №174, технічна документація розроблена також із порушенням Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2004 №677. В результаті здійснених порушень відповідач ОСОБА_3 протиправно заволодів майном, яке йому не належить. Ймовірно, що технічні матеріали та документи, на підставі яких приймалось рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельної ділянки і які підтверджують розмір земельної ділянки, відсутні або їх ніхто свідомо не переглядав та не надавав значення. В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які графічні матеріали, а також матеріали щодо проведення геодезичних робіт, що підтверджують розмір даної земельної ділянки. В кадастровому плані земельної ділянки швидше за все відсутні межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і користувачів, не вказано меж будинків і споруд, розташованих на зазначеній земельній ділянці. Приватизувати земельну ділянку із об`єктами нерухомості на ній у даний спосіб на той час було не можливо. У технічних матеріалах та документах, які розроблялися Камінь-Каширським відділом Волинської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» і які підтверджують розмір земельної ділянки, та на основі яких приймалось рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0902, яка належить їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯИ № 008451, виданого Камінь-Каширською міською радою 22 березня 2010 року і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 43, міститься ситуаційна схема від 2009 року, де вказані побудовані літня кухня та господарська будівля. Окрім того, із ситуаційної схеми забудови земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:1289, яка дісталась їй з неофіційних джерел, досить чітко вбачається, що межі цієї земельної ділянки проходять по лініях літньої кухні та господарської будівлі, що категорично заборонено було здійснювати згідно з чинними на той момент будівельними нормами. З повідомлення ВЛ 28 від 28 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 повідомляє Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області про початок нового будівництва індивідуального житлового будинку та господарської будівлі в АДРЕСА_1 , які вже де факто були збудованими в 1997 році будинок та 2002 році господарська будівля. У цьому повідомленні відповідач ОСОБА_3 зазначив, що розпочинає будівництво на підставі будівельного паспорта № 242/1-07, виданого відділом містобудування та архітектури, до якого службовою особою внесено завідомо неправдиві відомості, чим спричинено тяжкі наслідки. 15 лютого 2017 року за участю посадової особи управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області Нінічук Л.В. за № ВЛ 0 відбулась реєстрація декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта. Досить дивним та незрозумілим лишається уявна фантазія посадових осіб місцевого самоврядування, які почувають себе безкарно, адже індивідуальні будинки із господарськими спорудами в Камені-Каширському починають та завершують будівництво на протязі 45 днів та ще й в люті морози, що протипоказано здійснювати згідно з будівельними нормами. В акті встановлення меж між землекористувачами суміжних земельних ділянок вказано землі ОСОБА_7 та землі міської ради, та ще й зазначено зображення наявних вищезгаданих нею нерухомих об`єктів. Окрім того, на момент складання даного акта суміжні землі не були ні в користуванні ОСОБА_7 , ні у її власності, проте вона на той час мала у приватній власності земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0902 і у постійному користуванні земельну ділянку.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_3 просить у задоволені позову відмовити за безпідставністю вимог. В обґрунтування заперечення зазначає, що він є власником житлового будинку, сараю, гаража та літньої кухні, що знаходяться у АДРЕСА_1 . Згідно з відомостями у технічному паспорті будівництво будинку та надвірних споруд завершено у 2011 році, хоча початок будівельних робіт мав місце значно раніше. Будівництво житлового будинку розпочали його батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , але у 2007 році він з дружиною та сином перейшов проживати у незавершений будівництвом новий будинок за вказаною адресою, та продовжив за власні кошти завершувати в будинку будівельні роботи, проводив опалення, електропостачання, газопостачання, а його батьки по суті зробили тільки накритий зруб будинку. У вересні 2011 року за ініціативою матері він звернувся до міської ради з заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою, і рішенням міської ради від 19 жовтня 2011 року № 13/9 йому був такий дозвіл наданий. Камінь-Каширським відділом держземкадастру на його замовлення було виготовлено проект землеустрою, який затверджено рішення міської ради від 23 серпня 2012 року № 25/18. На підставі зазначеного рішення йому надано земельну ділянку розміром 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Надана йому земельна ділянка була вилучена з землекористування Камінь-Каширської міської ради, акт узгодження меж підписаний міською радою та ОСОБА_7 , земельна ділянка якої межує з його по лінії «Б-В». Земельна ділянка, якою користується позивачка (його мати), з наданою йому земельною ділянкою не межує, а тому її інтереси не порушені.

У відзиві на позов - представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області просить в позові відмовити, посилаючись на те, що Управління не може бути належним відповідачем у справі, оскільки останнє не наділене повноваженнями щодо розпорядження спірною земельною ділянкою та повноваженнями щодо державної реєстрації прав на земельні ділянки.

Ухвалою суду від 18 листопада 2020 року до участі у розгляді справи залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачки, - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з викладених у позовній заяві підстав та, як і треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_8 позовні вимоги не визнали з викладених у відзиві на позов підстав.

Представник відповідача ОСОБА_9 позовні вимоги також не визнав і просив в задоволені позову відмовити за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення позивачки, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, відповідача, представників відповідачів, свідка, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що у задоволені позову належить відмовити, зважаючи на таке.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 ЦК України).

Згідно зі ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян проект землеустрою. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою. Підставою відмови у погодженні проекту землеустрою може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ст. 118 ЗК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Судом встановлено, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 228315 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1289 площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1 .

Право власності на зазначену земельну ділянку відповідач ОСОБА_3 набув у порядку одержання із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації на підставі рішення Камінь-Каширської міської ради від 23 серпня 2012 року № 25/18, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_3 та вилучено її із землекористування Камінь-Каширської міської ради.

З матеріалів справи вбачається, що дозвіл ОСОБА_3 на розробку поекту відведення спірної земельної ділянки у власність був наданий рішенням Камінь-Каширської міської ради від 19 жовтня 2011 року № 13/9.

Висновком комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою № 161 від 09.07.2012 проект відведення ОСОБА_3 зазначеної земельної ділянки був погоджений.

Проект відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_3 містить, серед іншого, умови відведення земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки з відображенням площі земельної ділянки, зовніших меж з описом суміжних землевласників та користувачів, таблицю координат поворотних точок меж земельної ділянки.

З урахуванням наведених обставин, безпідставними є доводи позивачки про відсутність технічних матеріалів та документів з урахування яких органом місцевого самоврядування приймалося рішення щодо приватизації відповідачем ОСОБА_3 спірної земельної ділянки та про відсутність в кадастровому плані меж спірної земельної ділянки.

Згідно з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачу ОСОБА_3 , вказана земельна ділянка межує: з півночі землі Камінь-Каширської міської ради, з півдня землі ОСОБА_7 , з заходу та зі сходу землі Камінь-Каширської міської ради.

З пояснень в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 вбачається, що з нею межі земельної ділянки, що передана у власність відповідачу ОСОБА_3 , не погоджувалися і підпис в акті погодження меж біля її прізвища виконаний не нею.

Відповідно до ч. 4 ст. 262 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до висновку, наведеному у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18), погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затверджені технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акта узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Згідно зі ст. 22, 23 ЗК України 1990 року (в редакції, чинній станом на 1995 рік) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України 2001 року ( в редакції, чинній на час видачі відповідачу державного акта) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, що вона була користувачем спірної земельної ділянки, яку у неї не вилучено органом місцевого самоврядування з метою передачі у власність ОСОБА_3 .

Саме по собі рішення виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради від 27 грудня 1995 року № 467, згідно з яким ОСОБА_1 надано земельну ділянку розміром 0,10 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 в постійне користування, не може бути достатнім, належним та допустимим доказом наявності у позивачки права користування спірною земельною ділянкою.

Окрім того, як встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 скористалася своїм правом на безоплатну приватизацію землі та має у власності іншу земельну ділянку (а.с. 20).

З урахуванням зазначеного, безпідставними є доводи ОСОБА_1 щодо порушення Камінь-Каширською міською радою принципу рівності учасників земельних відносин.

Згідно зі ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час реєстрації відповідачем права власності на нерухоме майно) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 84480162 від 7 квітня 2017 року вбачається, що власником житлового будинку під літ. «А-1», сараю-гаража-літньої кухні під літ. «Б-1», вбиральні під літ. «У», які знаходяться по АДРЕСА_1 , тобто на спірній земельній ділянці, є відповідач ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що будівництво літньої кухні на спірній земельній ділянці здійснювалося позивачкою разом з чоловіком ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 не заперечив в судовому засіданні, що його батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 брали участь у будівництві літньої кухні та гаража, що знаходяться на спірній земельній ділянці, однак пояснив також і те, що і він за свої кошти виконував роботи по будівництву, і зазначена нерухомість у визначеному законом порядку належить на праві власності йому.

Суду не надано допустимих доказів на підтвердження належності розташованого на спірній земельній ділянці нерухомого майна позивачці.

Окрім того, сама по собі обставина будівництва позивачкою зазначеного нерухомого майна, яке знаходиться на спірній земельній ділянці, не може бути підставою за вищенаведеного для скасування виданого відповідачу Державного акта на право власності на земельну ділянку.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку в порядку, передбаченому ст. ст. 40, 78, 81, 118, 121, 125 ЗК України, і при цьому права та інтереси позивачки не були порушені, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Не є підставою для визнання недійсним оскаржуваного Державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку посилання позивачки на внесення неправдивих відомостей до будівельного паспорта щодо дати (часу) будівництва об`єктів нерухомості, які знаходяться на спірній земельній ділянці. Будівельний паспорт лише визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог щодо розміщення і будівництва індивідуального (садибного) будинку і не є документом, який посвідчує право власності на будівлю та документом, від якого залежить набуття права власності на земельну ділянку.

Відповідно до Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року та Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 р. N 121 (що діяли відповідно станом на 1997 рік та 2002 рік, тобто на дату, коли з пояснень позивачки, нею було збудовано літню кухню (будинок) та гараж на спірній земельній ділянці), жилі будинки, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках відносяться до об`єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації. Отже, право власності на новостворені житлові будинки, інші будівлі, виникає з моменту їх реєстрації

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Самі по собі обставини щодо порушення міською радою та відповідачем ОСОБА_3 норм законодавства під час передачі у власність останньому земельної ділянки в порядку безоплатної приватизації та відображення неправдивих відомостей в будівельному паспорті щодо місця розташування зазначених будівель, подання повідомлення про початок будівельних робіт за обставин, коли будинок та господарська споруда на спірній земельній ділянці вже були збудовані, на що посилається позивачка у своїй позовній заяві, не є підставою для задоволення її вимог, оскільки такі порушення мають бути поєднанні з фактичним порушенням законного права позивачки, яке необхідно довести належними та допустимими доказами, а обов`язок по доказуванню викладених у позові обставин покладено на позивачку.

Оскільки в задоволенні позовних вимог належить відмовити, тому відсутні підстави для відшкодування позивачці судових витрат.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 76-81, 90, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачки, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , Камінь-Каширської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, про визнання Державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається через Камінь-Каширський районний суд Волинської області до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Дата виготовлення повного тексту рішення 5 березня 2020 року.

Головуючий: О. В. Антонюк