ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1145/20Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/1026/20 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря - Боднар Р.В.

та сторін - представника АТ КБ "Приват Банк" адвоката Панькова О.П., ОСОБА_1 та його представника адвоката Корфа П.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/1145/20 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2020 року, ухваленого суддею Білосевич Г.С., повний текст рішення складено 18 вересня 2020 року, у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

у червні 2020 року АТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у відповідності до умов кредитного договору банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджено підписом у заяві.

Укладений 26.03.2012 року між відповідачем та ПАТ КБ "ПриватБанк" кредитний договір на даний час є чинним, вимог про визнання цього договору з тих чи інших підстав, а також про внесення до нього змін чи його розірвання, позичальник у встановленому порядку не заявив, а тому, будь - яких законних підстав для незастосування положень цього договору не має, оскільки відповідно до ст. ст. 627, 628, 629, 630 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, у виборі контрагента та визначенні умов договору, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 30.04.2020 року утворилась заборгованість в сумі 321628 грн. 14 коп., яка складається із: 17090 грн - заборгованості за кредитом; 303838 грн. 14 коп. - заборгованості по відсоткам; 700 грн. - нарахованої пені.

Однак, враховуючи те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника повернення будь якої частини суми заборгованості за кредитом, тому до стягнення із ОСОБА_1 підлягає сума у розмірі 139286 грн. 15 коп., з яких: 17090 грн. - заборгованість за кредитом; 122196 грн. 15 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період 26.03.2012 року по 31.01.2019 року кредитної заборгованості.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2020 року в задоволені позову акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" посилається на те, що відповідач після отримання картки за умови укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Крім цього, відповідач звертався до банку з метою перевипуску картки.

Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, довідками банку про зміну умов кредитування та про видані картки.

У виписці по рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливими без наявності картки.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції не звернув уваги на те, що сума заборгованості по тілу кредиту не є фіксованою, а постійно змінюється в залежності від використання відповідачем кредитних коштів та внесення коштів на погашення заборгованості.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів (тіла кредиту) та відсотків за кредитом.

Також, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети-заяви, а також що він не знав про умови кредитування. Розмір наявної заборгованості відповідачем не спростовано.

Представник ОСОБА_1 адвокат Корф П.К. подав відзив на апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" у якому зазначив, що апеляційна скарга не відповідає дійсним обставинам, які стверджені належними та допустимими доказами, дослідженими судом у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

В анкеті-заяві від 26.03.2012 року на яку посилається апелянт, як на підставу виникнення договірних правовідносин, відсутня інформація про кредитний ліміт, процентну ставку, вид карти, а також відсутня відмітка про отримання та ознайомлення із змістом пам`ятки клієнта, яка містить в тому числі Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції правильно зазначив у своєму рішенні суду про те, що цивільно-правові відносини між ОСОБА_1 та банком належним чином не оформлені.

У судовому засіданні представник АТ КБ "ПриватБанк" адвокат Паньков О.П. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній

ОСОБА_1 та його представник адвокат Корф П.К. апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" не визнали, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладання кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми.

З таким висновком суду колегія не погоджується частково.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Із матеріалів справи вбачається, що 26.03.2012 року між банком та ОСОБА_1 підписано анкету-заяву (а.с.19).

На підставі підписаного договору ОСОБА_1 отримав кредитну карточку № НОМЕР_1 , дія якої закінчилась 10/2015 року, а після цього 16.01.2013 року отримував карточки № НОМЕР_2 - до 01/2015 року та № НОМЕР_3 - до 07/2016 року (а.с.18).

16 січня 2013 року ОСОБА_1 на карточку № НОМЕР_3 отримав кредитний ліміт в сумі 18000 грн, а 14 липня 2015 року відбулась зміна кредитного ліміту на 17090 грн., які ним не оспорювались. Відповідач фактично отримав у банку кредитні кошти, якими останній активно користувався, про що свідчить виписка по рахунку (а.с.11-16).

Жодних заперечень до банку щодо невірного розміру заборгованості по тілу кредиту відповідач не подавав.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Разом із тим, у зазначеній анкеті-заяві відсутні дані щодо умов про встановлення кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, а також відповідальності у вигляді пені та штрафів за порушення зобов`язання.

Будь-які інші документи, крім анкети-заяви, у яких було б обумовлено умови кредитного договору, у тому числі істотні - відповідачем не підписувалися.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками - 303838 грн. 14 коп. та 700 грн. - нарахованої пені.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що наданий банком витяг з Умов і Правил надання банківських послуг відповідачем не підписаний. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами заяви діяли Умови і Правила надання банківських послуг саме в такій редакції, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції дав повне обґрунтування цим обставинам із посиланням на надані позивачем докази та правильно виходив із того, що через відсутність підстав вважати складовими кредитного договору додані до позову витяг з Тарифів, а також Умови та Правила надання банківських послуг, здійснення позивачем нарахувань по процентах належного підтвердження під час розгляду справи не знайшло.

Оскільки сторони по справі не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі процентів, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові в частині стягнення з відповідача такої заборгованості.

Крім того, у зв`язку із закінченням терміну дії виданої відповідачу картки у липні 2016 року (а.с.18), банк не обґрунтував підстав нарахування процентів за користування кредитом після цієї дати.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України").

З урахуванням наведеного, вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17090 грн. підлягають до задоволення, а щодо стягнення відсотків за користування кредитом та нарахування пені - відмовити.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення заборгованості по тілу кредиту зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення у цій частині з ухваленням нового судового рішення.

Судові витрати, пов`язані із розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( ч.2 п.3 ст. 141 ЦПК України).

Так, позов було пред`явлено на суму 139286,15 грн., а рішенням суду задоволено частково на суму 17090 грн., тобто на 12,27%. Враховуючи те, що АТ КБ "ПриватБанк" при подачі апеляційної скарги сплатило 3153 грн судового збору, тому апелянту підлягає повернення 386,87 грн судового збору, які необхібно стягнути з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення яким стягнути із ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) в користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (місце знаходження вул. Грушевського, 1Д м. Київ, ) заборгованість по тілу кредиту в сумі 17090 (сімнадцять тисяч дев`яносто) гривень.

В задоволені позовних вимог щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за відсотками та пені - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) в користь акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (місце знаходження вул. Грушевського, 1Д м. Київ, ) 386.87 гривні судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2020 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак