Єдиний унікальний номер судової справи: № 488/2934/19
Номер провадження № 22-ц/812/572/19 Суддя-доповідач апеляційної інстанції: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_1 її представника - ОСОБА_2 , відповідача - ОСОБА_3 його представника - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2020 року, ухваленого під головуванням судді - Чернявської Я.А. о 14-57 год. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Позивач зазначала, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2009 року, а з 01 березня 2016 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 травня 2017 року розірвано.

Від подружнього життя сторони мають двох дітей: дочку - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні.

Починаючи з травня 2019 року відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає та не приймає участі в їх утриманні та вихованні.

Посилаючись на викладене та на те, що хоча відповідач офіційно не працює, однак має дохід у розмірі 50 000 грн. на місць, крім того, у період з 2018 - 2019 роки ОСОБА_3 придбав рухоме та нерухоме майно, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 7 500 грн. на кожну дитину щомісячно із дня подання позову до досягнення кожною дитиною повноліття.

Заперечуючи проти позову, відповідач пояснював, що з вересня 2019 року перебуває на обліку як безробітний в Миколаївському центрі зайнятості. Майно придбано за кошти батька, який працює за кордоном.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх: доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн., з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 12 липня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач зобов`язаний утримувати своїх дітей відповідно до вимог ст. 180 СК України. Визначаючи розмір аліментів у сумі по 5000 грн. щомісячно на кожну дитину, суд виходив із стану здоров`я, матеріального становища як дітей так і відповідача, який не має інших осіб на утриманні, є працездатним та має у власності рухоме та нерухоме майно.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним та несправедливим, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково та стягнути з нього аліменти на користь позивачки на утримання сина та доньки в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дати подачі позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано фінансові можливості обох батьків щодо утримання дитини, зокрема судом не враховано, що на теперішній час відповідач отримує соціальну допомогу від держави як безробітний, а мати дітей є приватним підприємцем, до того ж судом не враховано рівний обов`язок обох батьків з утримання своїх дітей.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2009 року, а з 01 березня 2016 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 травня 2017 року розірвано (а.с.6-8).

Від подружнього життя сторони мають двох дітей: дочку - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні (а.с.9-11).

На теперішній час домовленості щодо утримання дітей між сторонами не досягнуто.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК України).

Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За положеннями статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі. Щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Враховуючи наведені правові норми та обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини справи, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підставу задоволення своїх вимог щодо стягнення аліментів з відповідача на кожну дитину щомісячно у розмірі 7 500 грн., позивачка посилалася на наявність у ОСОБА_3 щомісячного доходу у розмірі 50 000 грн.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з вересня 2019 року ОСОБА_3 перебуває на обліку в Миколаївському міському центрі зайнятості, сума нарахувань на грудень місяць 2019 року становить 59 грн. (а.с.55, 90).

В апеляційній інстанції ОСОБА_3 пояснював, що неофіційно підробляє, оскільки оплата за роботу, яку йому пропонують в центрі зайнятості у розмірі від 4000 грн. до 5000 грн. його не влаштовує, що свідчить про наявність іншого більшого щомісячного доходу.

Посилання позивачки на наявність доходу у відповідача у розмірі 50 000 грн. на місяць, та на закордонні подорожі останнього не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, з витягу Державної прикордонної служби України від 03 січня 2020 року, вбачається, що у період з 01 травня 2017 року по 28 грудня 2019 року відповідач перетинав державний кордон України 14 разів (а.с.69).

Як пояснив відповідач у суді апеляційної інстанції, вказані поїздки здійснювалися до теперішнього місця проживання та роботи батька у м. Клайпеда, Литовська Республіка з гостевою метою, а також за рахунок коштів батька (а.с. 49-54).

До того ж, як вбачається із квитанцій АТ КБ «Приватбанк» у період з січня по лютий 2019 року включно відповідачем на картковий рахунок позивачки було перераховано 58 483,63 грн. (а.с.46-47).

Вказані перераховані кошті на картковий рахунок відповідачки як пояснив відповідач це були аліменти за 2019 рік у розмірі, який було узгоджено з позивачкою.

Інших доказів про отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 50 000 грн. на місяць матеріли справи не містять.

Разом з тим, у період 2018 - 2019 роках на ім`я відповідача придбано рухоме та нерухоме майно, а саме автомобіль Volkswagen Golf Variant, 2015 року випуску, квартира АДРЕСА_1 , земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,099 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 , земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1 га, кадастровий номер :10:001:0205, що знаходиться в м. Миколаєві (а.с.12-13, 14, 16-19).

З урахуванням встановленого, та враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, інших аліментних зобов`язань не має, має у власності рухоме та нерухоме майно, колегія вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти для утримання неповнолітніх дітей щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 грн. з індексацією відповідно до закону на кожну дитину, починаючи з 12 липня 2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України в частині розміру аліментів підлягає зміні.

Посилання відповідача на те, що майно придбано за рахунок коштів батька, який працює за кордоном не скасовує його статусу як власника цього майна.

Також, не можуть бути взяті до уваги посилання відповідача на наявність боргової розписки про отримання від батька 8 000 доларів США, оскільки як пояснив ОСОБА_3 ці гроші були отримані ним з метою придбання майна для батька, однак доказів про придбання майна на ім`я батька матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до заперечень на позов, яким суд надав належну правову оцінку, а відтак не впливають на висновки суду щодо стягнення аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2020 року в частині розміру аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 грн., з індексацією відповідно до закону на кожну дитину, починаючи з 12 липня 2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Рішення суду в частині судового збору залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 23 березня 2020 року.