Справа №443/1693/19
Провадження №2/443/181/20
03 грудня 2020 року місто Жидачів
Жидачівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Сливки С.І.,
секретаря судових засідань Кушнір М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування житловим будинком,
05.12.2019 рокупозивач ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований у селі Волиця-Гніздичівська, Жидачівського району Львівської області, який фактично проживає за адресою: село Доброводи, Монастириського району Тернопільської області, втратившим право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування поданого позову покликається на те, що відповідач є племінником позивача який був зареєстрований у його будинку, як член сім`ї з 15 грудня 2003 року. Згодом відповідач одружився і продовжував проживати разом зі своєю дружиною та дітьми у будинку позивача. Однак, станом на сьогодні відповідач проживає на Тернопільщині у своїх батьків більше двох років, оскільки із дружиною виникали непорозуміння. Стверджує, що має намір оформити субсидію, проте, відповідач не надає довідки про доходи, оскільки не працює. Добровільно виписатися із будинку відмовляється. Відтак позивач змушений звернутися до суд із вказаним позовом, з метою захисту своїх майнових прав.
Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 01.10.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Крім цього, згідно ч.11 ст.128 ЦПК України виклик відповідача до суду був здійснений через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України (через веб-сайт Жидачівського районного суду львівської обалсті). Відповідач не подав відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило.
У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.
У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої вланості на житловий будинок, виданого на підставі рішення Жидачівської районної ради народних депутатів №370 від 19.11.1987 року (а.с.8).
Згідно Актів обстеження житлово-побутових умов №1797 від 29.12.2018 року, №903 від 07.11.2019 року, №958 від 15.11.2019 року, виданих Вільховецькою сільською радою (а.с. 3-5) племінник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але більше двох років не проживає у даному господарстві.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.
Судом не здобуто жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача у спірному будинку.
Відтак, аналізуючи вищевказане суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом.
На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач понад один рік не користується житловим приміщенням (будинком), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності позивачу, обов`язки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житлом.
Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 03.12.2020 р.
Головуючий суддя С.І. Сливка