27 лютого 2020 року Рівненський міський суд Рівненської області
в особі головуючої судді - Панас О.В.
при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів , - в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.
Свої вимоги обгрунтовує тим, що 13 березня 2009 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 04.02.2009 року і до повноліття дитини. З часу ухвалення вказаного рішення про стягнення аліментів матеріальний стан позивача погіршився, що є підставою для збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення з огляду на наступне.
На даний час її батьки безпосередньо допомагають у матеріальному забезпеченні дитини. З часу присудження аліментів в розмірі 250,00 грн. у 2009 році, суттєво зросли ціни, відповідно збільшились потреби матеріального забезпечення, тому з врахуванням матеріального стану позивача, стало дуже тяжко забезпечувати гідний рівень життя дитини.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на погіршення матеріального стану позивача, також те, що відповідач, будучи працездатним, на утриманні інших осіб немає, вважає за доцільне змінити спосіб стягнення аліментів визначений у твердій грошовій сумі на стягнення їх у частці від заробітку в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 на утримання доньки щомісячно до досягнення нею повноліття. Позивачка ОСОБА_1 до початку судового засідання подала до суду письмову заяву, в якій повністю підтримала позовні вимоги та просила розглянути позов у її відсутність, не заперечила проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач ОСОБА_2 , будучи повідомленим про день, час та місце слухання справи належним чином рекомендованою кореспонденцією , в судове засідання не з`явився повторно. З заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався. Мама відповідача ОСОБА_4 , не будучи належним представником відповідача, через канцелярію суду подала заяву до якої долучила ксерокопію листа, який належним чином не завірений, з якого вбачається, що ОСОБА_2 проходить стаціонарний курс психосоціальної реабілітації, по програмі "Еммануїл" в центрі духовного відновлення особистості. Будь-яких медичних документів щодо неможливості прибуття та прийняття участі у судовому засідання, відповідач до суду не подав. Письмового відзиву на позов не подав. За наведених обставин, враховуючи значимість спору, виходячи з інтересів дитини, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280 - 282 ЦПК України, проти чого не заперечила позивачка. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що рішенням Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13.03.2009 року з ОСОБА_2 , 1981 р.н. стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 250 грн. щомісячно, починаючи з 04.02.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог частини першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як встановлено судом, аліменти на утримання дитину стягнуті за рішенням суду в твердій грошовій сумі. У даній справі, позивачка просить збільшити розмір аліментів, який просить визначити у частці від доходу. Отже, її вимога пов`язана як з збільшенням розміру аліментів, так і зі зміною способу стягнення аліментів, що узгоджується з положенням ст. 181 ч.3, 192 СК України.
Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Як встановлено судом, розмір аліментів, який необхідно сплачувати відповідачу на утримання дитини значно менший, ніж це передбачено положеннями СК України та ЗУ "Про державний бюджет на 2019 рік" та ЗУ "Про державний бюджет на 2020 рік" за яким відповідно до ст.7 установлено було, що у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн., а у 2020 році установлено прожитковий мінімум для дитини віком дo 6 років: з 1 січня 2020 року для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум становить 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років - 2218 грн.
Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суд у, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, а також приймаючи до уваги положення частини другої статті 182 СК України, суд вважає необхідним та доцільним змінити розмір аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів . Задовольняючи позов, суд також враховує, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду від 13.03.2009 року у сумі 250 грн., на теперішній час є значно меншим від мінімального розміру аліментів, встановленого частиною другою статті 182 СК України. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з моменту набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття.
Оскільки судом встановлено наявність рішення суду від 13.03.2009року про стягнення аліментів у цивільній справі № 2-3562/09 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, то за зазначеним виконавчим документом, з моменту набрання рішенням законної сили подальше виконання слід припинити за виключенням наявності боргу по сплаті аліментів. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету. На підставі вищевикладеного ст.ст. 7, 180,181, 182, 184 СК України , керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273, 280-282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд ,
в и р і ш и в:
Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити . Змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з моменту набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з задоволенням позову про зміну розміру аліментів припинити з моменту набрання рішенням законної сили подальше виконання рішення Рівненського міського суду від 13.03.2009 року у справі № 2-3562/09 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. в прибуток державного бюджету . Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повне рішення виготовлене 05.03.2020 року
Суддя: О.В.Панас