Справа № 524/9498/19
Провадження № 2/524/1080/20
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:
головуючого судді Кривич Ж.О.,
секретаря судового засідання Крижановської Я.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, індексу інфляції та трьох відсотків річних, -
До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, індексу інфляції та трьох відсотків річних.
Вимоги обґрунтовані тим, що 26.09.2017 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно до якого він передав у позику відповідачу грошові кошти в сумі 60 500 грн. 00 коп., а останній зобов`язався повернути гроші до 01.11.2017 року. Вказані обставини підтверджуються розпискою від 26.09.2017 року. У обговорений сторонами строк гроші відповідач не повернув. Посилаючись на ст. 625 ЦК України, просив стягнути з ОСОБА_2 за період з 02.11.2017 року по 28.12.2019 року суму інфляційних втрат у розмірі 10 067 грн. 20 коп., суму трьох відсотків річних у розмірі 3 908 грн. 00 коп., відшкодувати понесені нею витрати.
Позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просив розгляд справи проводити без його участі.
Відповідач в судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву на позов суду не направив.
Ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Ухвалою судді від 03.02.2020 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою суду від 07.02.2020 року, 26.03.2020 року та 01.06.2020 року здійснено виклик відповідача через оголошення на веб-сайті судової влади.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
26.09.2017 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено договір позики, відповідно до умов якого Позикодавець передав у власність, а Позичальник прийняв грошові кошти в сумі 60 500 грн. 00 коп. На підтвердження укладеного договору позики 26.09.2017 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 відповідну розписку.
Зобов`язання мало бути виконано у строк до 01.11.2017 року.
Відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором позики від 26.09.2017 року, коштів позивачу не повернув.
Предметом позову у цій справі є стягнення основної заборгованості та стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 02.11.2017 року по 28.12.2019 року за невиконання грошового зобов`язання за рішенням суду.
Згідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.
Згідно із ч. 2 статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує розпискою від 26.09.2017 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, та матеріалів справи вбачається, що позивачем, вказані суми нараховувалися за пероід з 02.11.2017 року по 28.12.2019 року на суму заборгованості 60 500 грн. 00 коп.
Розраховуючи 3% річних та втрати від інфляції суд, виходить з наступного.
Розрахунок 3% річних
Період розрахункуСума боргу3% річних, грн.
02.11.2017 - 28.12.201960 500.00 грн.3 908,00 грн.
Місяць року за період розрахункуІндекс інфляції, %
листопад місяць 2017100.9
грудень місяць 2017101.0
січень місяць 2018101.5
лютий місяць 2018100.9
березень місяць 2018101.1
квітень місяць 2018100.8
травень місяць 2018100.0
червень місяць 2018100.0
липень місяць 201899.3
серпень місяць 2018100.0
вересень місяць 2018101.9
жовтень місяць 2018101.7
листопад місяць 2018101.4
грудень місяць 2018100.8
січень місяць 2018101.0
лютий місяць 2018100.5
березень місяць 2018100.9
квітень місяць 2019101.0
травень місяць 2019100.7
червень місяць 201999.5
липень місяць 201999.4
серпень місяць 201999.7
вересень місяць 2019100.7
жовтень місяць 2019100.7
листопад місяць 2019100.1
Результати розрахунку
Період розрахункуСума боргу, грн.Сума боргу з інфляцією, грн.Інфляційне збільшення боргу, грн.
Листопад 2017 листопад 201960 500.00 грн.70 567.2010 067.20
Аналізуючи досліджені докази в сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основної заборгованості за договором позики від 26.09.2017 року в сумі 60 500 грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 10 067 грн. 20 коп. за період з листопада 2017 року по листопад 2019 року та три відсотки річних за період з 02.11.2017 року по 28.12.2019 року у розмірі 3 908 грн. 00 коп.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 )
-заборгованість за договором позики від 26.09.2017 року в сумі 60 500 грн. 00 коп.,
-суму інфляційних втрат за період з 02.11.2017 року по 28.12.2019 року у розмірі 10 067 грн. 20 коп.,
-суму трьох відсотків річних за період з 02.11.2017 року по 28.12.2019 року у розмірі 3 908 грн. 00 коп., а всього 74 475 грн. 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) сплачений ним судовий збір 768 грн. 40 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення буде виготовлено 14.06.2020 року
Суддя Ж.О. Кривич