Номер провадження: 22-ц/813/1875/20
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/17557/13-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

- апелянт - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання неукладеним іпотечного договору, усунення перешкод у здійсненні права власності, заапеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», поданою представником - Бойко Анною Володимирівною, на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Салтан Л.В. об 11 годині 15 хвилині 24 лютого 2014 року,

встановив:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищенаведеним позовом, в якому просить: 1) визнати неукладеним іпотечний договір від 10.07.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк»; 2) вилучити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку квартири АДРЕСА_1 ; 3) вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 24 січня 2008 року між нею та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір № 0, за умовами якого відповідач зобов`язався надати позичальнику споживчий кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі - 74 000,00 доларів США, на строк - до 10 липня 2017 року. Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути зазначений кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі - 13,5 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено іпотечний договір від 10 липня 2007 року, посвідчений нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. №3057, предметом якого є нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20 грудня 2012 року по справі № 1506/5100/2012 встановлено, що зазначений кредитний договір є неукладеним. З урахуванням зазначеної обставини, на думку позивачки, є неукладеним також і іпотечний договір від 10 липня 2007 року, предметом якого є нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Наявність обмежень, пов`язаних з іпотекою, перешкоджає позивачці, як власнику майна, яке перебуває в іпотеці, у здійсненні прав власника щодо цієї квартири (а. с. 1 2).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеса від 27 лютого 2014 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт неукладеності іпотечного договору від 10 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. р. № 3057 предметом якого є нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Скасовано заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. р. № 462.

Вилучено з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Вилучено з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку квартири АДРЕСА_1 .

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що іпотечний договір між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» від 10 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. № 3057, предметом якого є нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 , є неукладеним з огляду на похідний характер іпотечного договору від кредитного договору (основного зобов`язання) (а. с. 27 28).

ПАТ «Дельта Банк» в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було залучено ПАТ «Дельта Банк» до участі у справі, хоча на час ухвалення рішення, що оскаржується, в Державному реєстрі іпотек був наявний запис про те, що АТ «Дельта Банк» є іпотекодержателем квартири по АДРЕСА_2 .

ПАТ «Дельта Банк» в апеляційній скарзі вказує на те, що єдиною підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 стало рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 грудня 2012 року у справі №1506/5100/2012 за позовом ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору у зв`язку з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», яким суд визнав факт неукладеності договору про надання споживчого кредиту. Однак, ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 05.12.2017 року у справі №1506/5100/12 заяву АТ «Дельта Банк» про перегляд вищевказаного заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20.12.2012 року було задоволено. Заочне рішення було скасовано, справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 07.03.2018 року у справі №1506/5100/12 позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору у зв`язку з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» залишено без розгляду.

Також, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.07.2014 року було задоволено позов АТ «Дельта Банк». Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №0. Відповідачка оскаржила вказане рішення, однак ухвалою апеляційного суду Одеської області вимоги останньої щодо скасування цього рішення задоволені не були.

У судовому засіданні представник ПАТ «Дельта Банк» - адвокат Крупка О.О. підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» - адвокат Прокоф`єва Л.В. у судовому засіданні також підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість інших учасників про розгляд справи, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших осіб, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваного рішення колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства не відповідає.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов неправильних вищевказаних висновків про можливість задоволення позову. Вказані висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 202, 203, 209, 210, 638 ЦК України, ст. ст. 1, 3 ЗУ «Про іпотеку») та процесуального (ст. ст. 213, 214 ЦПК України) права, з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

24 січня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» (на момент укладання спірного договору Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк») був укладений кредитний договір № 0, за умовами якого відповідач зобов`язався надати позичальнику споживчий кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 74 000,00 доларів США, на строк до 10 липня 2017 року, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути зазначений кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,5 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0 від 24 січня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений іпотечний договір від 10 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. р. № 3057, предметом якого було нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Між сторонами склалися правовідносини з кредитного договору, договору іпотеки.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За правилами ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною першою статті 209 та статті 210 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Аналіз зазначених норм дає можливість дійти висновку про те, що цивільно-правовий договір можна вважати укладеним за наявності таких умов: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі.

Момент укладення договору визначено у частині перші статті 638 ЦК України, у якій зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведених норм дає можливість зробити висновок, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, тобто на момент підписання договору його сторонами.

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Вищевказаний правовий висновок щодо неукладеності договору викладено у постанові Верховного Суду від 28 листопад 2019 року у справі №624/2/18.

За правилами ч. 4 ст. 263, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи вищевикладені норми права, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що дії сторін свідчать про те, що спірний договір іпотеки був укладений. Неукладеність кредитного договору не має наслідком визнання такого забезпечувального договору неукладеним або нечинним, з урахуванням зокрема виконання його умов сторонами з 2007 року.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо недосягнення сторонами згоди з усіх істотних умов спірного іпотечного договору. Також матеріали справи не містять доказів щодо недосягнення сторонами такої згоди у передбаченій законом формі.

З урахуванням вищевикладеного апеляційний суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову саме з огляду на відсутність підстав щодо неукладеності спірного договору іпотеки.

Вимоги позову про необхідність вилучення з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку квартири АДРЕСА_1 , необхідність вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 мають похідний характер від вимоги позову про визнання договору іпотеки неукладеним, а отже також не підлягають задоволенню.

Таким чином, апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк», подана представником - Бойко А.В.,є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення судом вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних вище вимог позову ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України необхідно здійснити перерозподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, а саме - стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати у розмірі 344,10 грн..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану представником - Бойко Анною Володимирівною, задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2014 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання неукладеним іпотечного договору, усунення перешкод у здійсненні права власності відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (Код ) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 344 (триста сорок чотири) грн. 10 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 17 березня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе