Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

за участі секретаря Боти О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та вирішення місця проживання малолітньої дитини,

встановив:

24.10.2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який уточнив заявою від 20.11.2019, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою ОСОБА_4 , визначити місце проживання їх спільної доньки з відповідачкою.

Вказані вимоги мотивовані тим, що спільне подружнє життя між ними припинено, шлюбні відносини між ними неможливі, шлюб існує формально.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, строк на примирення просили не надавати. Відповідачка не заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

Враховуючи позицію сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На виконання вищезазначених положень законодавства, судом роз`яснено сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевірено, чи не суперечить закону визнання відповідачем позову та чи не порушено права, свободи чи інтереси інших осіб у зв`язку з таким визнанням.

Як встановлено судом, 23.05.2009 виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №21. Прізвище після одруження: чоловіка - ОСОБА_6 , дружини - ОСОБА_6 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.05.2009.

У шлюбі у сторін народилася донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 19.01.2011.

Судом також встановлено, що спільне життя між подружжям не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, шлюб існує формально.

Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

З урахуванням тієї обставини, що визнання позовних вимог відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивачки, а відтак суд приходить до висновку про прийняття визнання позовних вимог відповідачем, задоволення позовних вимог та ухвалення судового рішення в підготовчому засіданні на стадії підготовчого провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно.

Судом не встановлено наявність спору між батьками (позивачем та відповідачкою) щодо визначення місця проживання їх доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача щодо залишення проживання дитини з матір`ю - відповідачкою ОСОБА_2 .

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи наявна угода про примирення, укладена позивачем та відповідачкою 20.11.2019, однак в судовому засіданні від сторін не надходило клопотання про затвердження такої.

Відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на визнання відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 384,20 грн. судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 89, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 56, 105, 110, 112, 115 СК України, суд

ухвалив:

Шлюб, зареєстрований 23.05.2009 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 21 (свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 від 23.05.2009), розірвати.

Дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 19.01.2011) залишити проживати з матір`ю - ОСОБА_2 .

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканцю АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканки АДРЕСА_2 , судовий збір на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканця АДРЕСА_1 у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом згідно з ч. 4 ст. 115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Суддя Ужгородського А.П. Іванов

міськрайонного суду