Номер провадження: 22-ц/813/2056/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: № 522/16243/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою адвоката Шевчука Геннадія Михайловича, діючого від імені ОСОБА_2 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Домусчі Л.В. 24 жовтня 2019 року, про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення,

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою в якій просила: 1) стягнути із ОСОБА_2 на її користь 80534, 67 грн. 67 коп., у тому числі 1000 грн. франшиза за страховим полісом, 2000 грн. вартість експертного дослідження, 700 грн. вартість послуг евакуатора, 11834, 67 грн. несплачена частина вартості відновлюваного ремонту, 15000 грн. втрата товарної вартості, 50000 грн. завданої моральної шкоди; 2) стягнути із ОСОБА_2 витрати пов`язані з поданням позовної заяви.

В обґрунтування позову, позивач вказує, що 01.04.2017 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ФольVOLKSWAGEN GOLF», д.н. НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з легковим автомобілем «LIFAN», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .. Посилалась на те, що унаслідок ДТП відповідачем було завдано їй матеріальну та моральну шкоду. Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження №132/17 від 18.04.2017 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивачки на день складання звіту склала 38 629, 00 грн.. Посилалась на те, що через протиправну поведінку відповідача вона також зазнала додаткових матеріальних витрат, пов`язаних з викликом евакуатора, вартість яких склала 700 грн.. Посилалась на те, що на момент скоєння зіткнення в її автомобілі знаходилось троє малолітніх дітей, у т.ч. двоє її дітей. Факт скоєння відповідачем ДТП завдав їй значних душевних хвилювань і призвів до тривалого стресового стану через хвилювання дітей, які були в салоні автомобіля в момент скоєння ДТП, та які були дуже налякані, і якимсь дивом отримали лише забої і подряпини. Такі події суттєво відобразились на психологічному і моральному стані позивачки як матері дітей та самих дітей. Також посилалась на те, що отримала забої грудної клітини та голови, через значні хвилювання отримала гіпертонічні проблеми з артеріальним тиском, через вказане ДТП почала відчувати довготривалі головні болі у зв`язку з чим постійне несе матеріальні витрати на ліки. При цьому, стверджувала, що відповідач, незважаючи на свою провину, повною мірою ухиляється від належного відшкодування, через що у позивача перебуває у постійному пригніченому стані. Завдану моральну шкоду позивачка оцінила у розмірі 50 000 грн. (Т. 1, а. с. 1 6).

Рішенням Приморського районного суду від 08.11.2018 р. позовну заяву було задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : франшизу за страховим полісом у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.; вартість послуг евакуатора у сумі 700 (сімсот) грн. 00 коп.; відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп..

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору 805 (вісімсот п`ять) грн. 35 коп..

В іншій частині позову судом першої інстанції було відмовлено.

29.11.2018 року представник ОСОБА_2 адвокат Шевчук Г.М. звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про ухвалення додаткового рішення. В заяві позивач просить вирішити питання, щодо розподілу між сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування поданої заяви представник ОСОБА_2 посилався на те, що ОСОБА_2 лише частково визнав позовні вимоги ОСОБА_1 .. Свої заперечення з приводу вимог, які не визнав, виклав у відзиві на позовну заяву, в якому, серед іншого, навів орієнтований розрахунок суми судових витрат, які очікує понести. 08.11.2018 року судом ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , проте вирішено питання лише щодо розподілу судового збору. Тому представник відповідача просив ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання щодо розподілу між сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу, які понесено відповідачем у зв`язку з розглядом даного позову (Т. 1, а. с. 128 134).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.01.2019 р. заяву про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду (Т. 1, а. с. 143 145).

Постановою Одеського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 січня 2019 рокупро залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення скасовано.

Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, починаючи зі стадії розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правничу допомогу (Т. 1, а. с. 204 208).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2019 р. в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди було відмовлено (Т. 1, а. с. 222 224).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Шевчук Г.М. просить суд ухвалу Приморського районного суду м. Одесивід 24 жовтня 2019 р. скасувати. Направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваного судового рішення.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодуванню підлягають лише фактично понесені витрати, які можуть бути підтвердженні розрахунковими документами, а оскільки акт виконаних робіт не є платіжним дорученням або квитанцією, то він не може бути доказом фактично понесених витрат на правову допомогу. Вказана у даному абзаці правова позиція суду першої інстанції, на думку апелянта, є необґрунтованою, незаконною та такою, що порушує права і свободи ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 228 - 234).

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Шевчук Г.М. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 адвокат Малофеєв В.О. заперечував проти апеляційної скарги. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши осіб, які з`явились у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Шевчука Г.М. про ухвалення додаткового рішення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12.01.2018 року представником відповідача ОСОБА_3 Г.М. до суду було подано відзив на позов, згідно якого позовні вимоги ОСОБА_1 визнано частково, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача франшизи у розмірі 1000 грн. та витрат на послуги евакуатора в розмірі 700 грн.. У задоволенні інших позовних вимог останній просив відмовити, вважав їх необґрунтованими та недоведеними у встановленому законом порядку. Також представник відповідача надав суду орієнтований розрахунок витрат, які відповідач має намір понести за розглядом справи, зазначивши, що у майбутньому ці витрати складатимуть 7867, 20 грн..

До відзиву було долучено договір про надання правової допомоги від 04.01.2018 року №01/01-18; додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 04.01.2018 року №01/01-18 (згідно якого сторони узгодили розмір гонорару та строк його сплати, а саме: про сплату авансу у розмірі 2000 грн., та іншої суму гонорару протягом трьох днів із моменту закінчення розгляду справи (ухвалення рішення або постановлення ухвали); ордер на ім`я ОСОБА_4 ; акт виконаних робіт (наданих послуг) від 09.01.2018 року за договором про надання правової допомоги від 04.01.2018 року №01/01-18 (згідно якого сторони погодили послуги та їх вартість у розмірі 9867,20 грн.).

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За приписами частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень статті 77 ЦПК України.

За приписами частини 1 статті 77 ЦПК України, частини 1 статті 79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Разом з тим, відповідно п. 4 акту виконаних робіт (наданих послуг) за договором №01/01-18 про надання правової допомоги від 04.01.2018 року, даний акт разом із договором про надання правової допомоги є підставою для проведення клієнтом оплати правової допомоги адвокату, однак акт не є платіжним дорученням чи квитанцією або іншим доказом фактичних понесених витрат.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи доказів щодо фактичних понесених витрат (реальної сплати коштів за надані послуги з правової допомоги).

Отже недоведеними є обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог заяви про ухвалення додаткового рішення, а отже вимоги цієї заяви задоволенню не підлягають.

Таким чином, апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката Шевчука Г.М. є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу про відмову взадоволенні заяви про ухвалення додатково рішення без порушень діючого законодавства, підстави для її скасування, зміни в межах доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Шевчука Г.М., а також для прийняття доводів останнього відсутні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Шевчука Геннадія Михайловича, діючого від імені ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2019 року про відмову взадоволенні заяви про ухвалення додатково рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10 березня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе