Справа № 484/2373/19
Провадження № 2/484/98/20
Рішення

іменем України

05 березня 2020 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Максютенко О.А.

за участі секретаря судового засідання Завірюха В.Ю.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом

представник позивача: ОСОБА_3

представник відповідача: ОСОБА_4

встановив

Представник позивач адвокат Ремський Є.В., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування вимог вказує, що їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності САЕ №865008, виданого 19.12.2012 року виконавчим комітетом Первомайської міської ради Миколаївської області, належить житловий будинок АДРЕСА_1 . У цьому ж будинку зареєстрована її донька відповідач ОСОБА_2 , однак вона більше року там не проживає, оскільки з 2010 року проживає по АДРЕСА_2 , де і проживає до даного часу. Вона не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку немає. Реєстрація відповідача в будинку та її непроживання впливає на розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, виникають проблеми із оформленням субсидій, чим порушуються права позивача. На підставі наведеного, просить відповідача ОСОБА_2 визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили позов задовольнити, пояснивши суду, що відповідач має свою сім`ю та проживає постійно по АДРЕСА_2 приблизно з 2003-2004 року. Періодично приходила до неї до будинку, де вчиняла сварки та скандали. В будинку в якому зареєстрована, не проживає та не бере участі в оплаті комунальних платежів.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Вялова І.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала, що не погоджуються із зняттям її з реєстрації в будинку АДРЕСА_1 , оскільки стверджує, що постійно проживає в будинку за місцем реєстрації, та там знаходяться її речі, тому просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши сторони та їх представників, допитавши свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , виданого 19.12.2012 року Виконавчим комітетом Первомайської міської ради Миколаївської області САЕ № 865008 (а.с.5).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 38683014 від 19.12.2012 року, за номером запису про право власності № 1482 в книзі:4 від 19.12.2012 року зареєстровано право власності на житловий будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, САЕ № 865008 від 19.12.2012 року.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно акту складеного від 07 травня 2019 року головою квартального комітету №2 м. Первомайська миколаївської області ОСОБА_2 з 2010 року зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , але за даною адресою не проживає та не проживала взагалі. Фактично ОСОБА_2 постійно проживає за адресою АДРЕСА_2 (а.с.6).

Факт непроживання та відсутності відповідача в будинку АДРЕСА_1 більше одного року підтверджено показами свідків, допитаних у судовому засіданні. Зокрема, свідок ОСОБА_5 , яка є сусідкою позивача, вказала, що вона проживає близько 16-ти років у домогосподарстві біля будинку позивача, та з цього часу часто спілкується із позивачем ОСОБА_1 , з якою в будинку ніхто не проживає. Її донька в будинку не проживає, випадків щодо вчинення їй перешкод у користуванні будинком не було. Донька проживає на іншій АДРЕСА_3 .

Свідок ОСОБА_6 , яка є головою квартального комітету також підтвердила факт не проживання ОСОБА_2 тривалий час та більше одного року за адресою місця її реєстрації та вказала, що перешкод у користуванні житлом за місцем реєстрації їй ніхто не чинив. Акт складений нею щодо не проживання відповідача підтвердила, та додала, що головою квартального комітету вона працює з 2017 року, інформацію щодо не проживання ОСОБА_2 отримала з по господарських книг, які велись іншими головами квартального комітету.

Покази свідки: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які є близькими подругами відповідачки суд сприймає критично, оскільки вони були разом з відповідачкою в будинку АДРЕСА_1 у гостях матері відповідачки більше двох років тому. Їх покази є суперечливими та не узгоджуються із поясненнями позивача та свідків безпосередніх сусідів позивачки.

Факт не проживання відповідачки у спірному будинку також підтверджено копією постанови від 13.05.2019 року про закриття адміністративної справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, де вона в судовому засіданні пояснила, що мати вирішила продати спірний житловий будинок та переїхати жити до неї на АДРЕСА_4 ) (а.с.7).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

В силу вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому відповідно до положень ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності, враховуючи встановлені обставини справи, суд прийшов до висновку, що у судовому засіданні доведено, що відповідач ОСОБА_2 , будучи зареєстрованою в спірному будинку, не проживає у ньому більше одного року та участі у витратах по утриманню житла не приймає, як і встановлено, що відповідач залишила спірне помешкання добровільно та перешкод у користуванні житлом за місцем реєстрації їй ніхто не чинив.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що вона постійно проживає в житловому будинку її матері за місцем реєстрації не підтверджено жодним належним та допустимим доказом а доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за місцем реєстрації нею не було надано.

Таким чином, враховуючи вище наведені вимоги закону та встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України

ухвалив

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), такою, що втратила право на користування житлом будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) судові витрати по справі по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.03.2020 року

Суддя: