Ухвала

Іменем України

03 березня 2020 року

м. Київ

справа № 2/0312/497/2011

провадження №61-3160ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Володимир?Волинського міського суду Волинської області від 16 жовтня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Головне територіальне управління юстиції у Волинській області, на дії неправомірні дії, бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з скаргою на неправомірні дії та бездіяльність виконуючого обов`язки начальника відділу державної виконавчої служби Нововолинського міського управління юстиції Назарук І. В.

Скаргу мотивовано тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Нововолинського міського управління юстиції (далі - відділ ДВС Нововолинського МУЮ) перебувало виконавче провадження щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») 22 538,36 доларів США, відкрите на підставі виконавчого листа від 07 червня 2012 року № 2/0312/497/11, виданого Нововолинським міським судом Волинської області.

Вказує, що 29 березня 2016 року він вперше дізнався, що виконуючий обов`язки начальника відділення державної виконавчої служби Нововолинського міського управління юстиції Назарук І. В. 11 грудня 2014 року відкрила виконавчі провадження № 45755175, № 45755311, № 45755252 за виконавчим листом від 07 червня 2012 року № 2/0312/497/11, який виданий Нововолинським міським судом Волинської області.

Зазначає, що виконавчі провадження відкриті із порушенням строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки заява стягувача про примусове виконання виконавчого листа надійшла до відділу 08 грудня 2014 року, а останнім днем строку повторного пред`явлення виконавчого листа від 07 червня 2012 року № 2/0312/497/11 є 04 грудня 2014 року.

У зв`язку з вищезазначеним, скаржник просив суд визнати неправомірними дії виконуючого обов`язки начальника ВДВС Нововолиського МУЮ Назарук І. В. щодо відкриття виконавчих проваджень № 45755175, № 45755311, № 45755252 від 11 грудня 2014 щодо виконання виконавчого листа від 07 червня 2012 року № 2/0312/497/11, виданого Нововолинським міським судом Волинської області.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 липня 2019 року залучено ОСОБА_1 до участі у даній справі як заінтересовану особу.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 жовтня 2019 року скаргу ОСОБА_2 на неправомірні дії, бездіяльність державного виконавця щодо відкриття виконавчих проваджень залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Волинського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Володимир?Волинського міського суду Волинської області від 16 жовтня 2019 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовано тим, що скаржником було пропущено строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, оскільки про відкриття виконавчого провадження відносно себе заявник дізнався у грудні 2015 року з відповіді відділу державної виконавчої служби, звернувшись до суду зі скаргою лише у квітні 2016 року.

У лютому 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Володимир?Волинського міського суду Волинської області від 16 жовтня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга направлена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 13 лютого 2020 року, що підтверджується відповідним поштовим штемпелем на конверті.

У прохальній частині касаційної скарги заявником порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови апеляційного суду заявник отримала 14 січня 2020 року і надає докази на підтвердження.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судового рішення заявником пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (стаття 383 ЦПК України, у редакції, чинній на момент подачі скарги).

Статтею 385 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подачі скарги) передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою 08 квітня 2016 року. Скаржник зазначив, що про винесення 11 грудня 2014 року державним виконавцем постанов про відкриття виконавчих проваджень дізнався вперше 29 березня 2016 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження.

Встановлено, що ОСОБА_2 звертався 04 грудня 2015 року до державного виконавця із вимогою закрити виконавчі провадження щодо нього та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 24 грудня 2015 року відділ державної виконавчої служби повідомив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що на виконанні перебувають виконавчі провадження по примусовому виконанню виконавчих листів про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 кредитної заборгованості. Також зазначено, що постанови про відкриття виконавчих проваджень винесені 11 грудня 2014 року та роз`яснено право на ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 15 лютого 2016 року звертався до відділу державної виконавчої служби із заявою про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом від 07 червня 2012 року № 2/0312/497/11.

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановивши, що ОСОБА_2 дізнався про порушення своїх прав у грудні 2015 року, а скаргу на дії державного виконавця подав 08 квітня 2016 року, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про залишення скарги без розгляду у зв`язку з її поданням з пропуском десятиденного строку, встановленого законом, та відсутністю заяви (клопотання) про поновлення такого строку.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Отже, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 жовтня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Володимир?Волинського міського суду Волинської області від 16 жовтня 2019 року та постанови Волинського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 жовтня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Головне територіальне управління юстиції у Волинській області, на дії неправомірні дії, бездіяльність державного виконавця.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Білоконь