Справа № 192/280/20
Провадження № 2/192/1098/20
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

"26" листопада 2020 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Стрельникова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Корота Л.С.,

представника позивачки адвоката Мулька А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 січня 1990 року належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Військової сільської ради №91/1 від 16 вересня 2003 року, належному їй на праві приватної власності житловому будинку, присвоєно точну адресу, а саме АДРЕСА_1 .

У вказано житловому будинку, окрім позивачки зареєстрований її колишній чоловік відповідач ОСОБА_2 , шлюб між якими розірвано 27 січня 2004 року.

З 2006 року ОСОБА_2 фактично не проживає за вказаною адресою і місце його перебування чи проживання позичці не відомо, витрати по оплаті комунальних послуг відповідач також не несе, і тому вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача.

Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за зареєстрованим місцем свого проживання (а.с. 43-45) в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

У зв`язку з неявкою у судове засідання відповідача, який бере участь у справі, суд у відповідності зі ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та за згодою представника позивачки у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши представника позивачки, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 січня 1990 року, належить на праві приватної власності будинок в с. Військове, Солонянського району, Дніпропетровської області (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська 27 січня 2004 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 27 січня 2004 року (а.с. 18).

Згідно довідки Військової сільської ради №755/03-15 від 11 жовтня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , її колишній чоловік ОСОБА_2 , за даною адресою не проживає з 2006 року (а.с. 19).

Відповідно до акту обстеження помешкання від 10 жовтня 2019 року проведеного депутатом Військової сільської ради Литвинець В.С. та представниками громадськості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований в с. Військове, але проживає в Російській Федерації з 2006 року (а.с. 20).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 386 ЦК України - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Враховуючи вказані норми матеріального права, для можливості застосування наслідків ст. 405 ЦК України, позивач повинен довести суду, що у відповідача виникло право користування жилим приміщенням, яке він на його думку втратив.

Разом з тим в судовому засіданні, представник позивача не зміг пояснити суду коли виникло у відповідача право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , а також не надав суду доказів на підтвердження вказаної обставини.

З досліджених судом доказів не вбачається, що відповідач мав право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки з дослідженого в судовому засіданні акту, встановлено, що відповідач зареєстрований в с. Військове, Солонянского району, Дніпропетровської області, без вулиці та буднику, а з довідки сільської ради вбачається, що він з 2006 року не проживає з позивачкою, при цьому відомостей з якого періоду він проживав і чи мав право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , вказана довідка не містить.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивачки задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивачку.

На підставі викладеного, ст.ст. 386, 391, 405 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 , яка мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 до ОСОБА_2 , який мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків та серія паспорта суду невідомі про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивачки.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивачка має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення суду складено 03 грудня 2020 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.