провадження № 22-ц/824/725/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,
з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану представником - Савчак Я.О., на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року про забезпечення позову ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач Вадима Вікторовича, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання дій незаконними, визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач Вадима Вікторовича, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання дій незаконними, визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

У жовтні 2019 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі шляхом заборони вчиняти дії щодо реалізації майна, а саме квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування заяви зазначає, що 19.10.2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 49.27/13/06-Z. Згідно вказаного кредитного договору, кредитор надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 69 000,00 дол. США. В забезпечення виконання кредитного договору між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 19.10.2006 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Горбаль Н.О. за реєстровим № 4429. Відповідно до іпотечного договору, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов'язань квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 37,20 кв.м. та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 19.10.2006 року за реєстраційним номером № 4426 посвідченим нотаріусом КМНО Горбаль Н.О. зареєстрованому в державному реєстрі правочинів приватним нотаріусом КМНО Горбаль Н.О. 19.10.2006 року за № 1650994. 16.09.2019 року ОСОБА_1 було отримано інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна згідно з якою, власником квартири, реєстраційний номер : 000, загальною площею 37,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , є ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до вищевказаної довідки, підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47827613 від 17.07.2019 приватний нотаріус КМНО Рогач В.В., таким чином перехід права власності на квартиру, як зазначає заявник, відбулось незаконно, що призвело до порушення її прав.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 752/20016/19 задоволено. Забезпечено позов шляхом заборони вчиняти дії щодо реалізації майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою, відповідач, ПАТ «Дельта Банк», подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просило скасувати ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні заяви відмовити.

При цьому, апелянт посилається на те, що заборона вчиняти дії щодо реалізації майна, накладена ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.11.2019 року на нерухоме майно, що передане в іпотеку АТ «Дельта Банк», призводить до порушення його права на розпорядження своїм майном, що унеможливлює роботу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині реалізації зазначеного майна, з метою подальшого задоволення вимог кредиторів, створює перешкоди у здійсненні процедури ліквідації АТ «Дельта Банк».

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

16.01.2020 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 згідно якого просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що накладення арешту не порушує права апелянта та не перешкоджає його роботі, вид забезпечення позову відповідає позовним вимогам та обставинам справи.

04.02.2020 року до суду надійшла відповідь ПАТ «Дельта Банк» на відзив позивача, згідно якої апелянт не погоджується з позиціює ОСОБА_1 .. Вказує, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов'язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адіміністрації чи ліквідації банку. Тому апеллянт вважає, що доводи викладені у відзиві є безпідставиними.

Представники позивача в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, постановляючи ухвалу з цього приводу, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю дотримався вимог ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України та положень постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

При цьому, суд першої інстанції, врахувавши можливість реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідності виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, правильно прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання, оскільки між сторонами дійсно існує спір, який перебуває на розгляді у суді, а майно, щодо якого було встановлено заборону на вчинення певних дій, є предметом цього спору.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на те, що заборона вчиняти дії щодо реалізації майна, створює перешкоди у здійсненні процедури ліквідації АТ «Дельта Банк», оскільки вказане не ґрунтується на вимогах закону та не підтверджується належними та допустимими доказами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при її постановленні, зокрема, ст. 149-153 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану представником - Савчак Я.О., залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

Є.М. Суханова