КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Мицик Ю.С.
Номер провадження № 22-ц/824/4014/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалко Роман Олеговича про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування квартири та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила витребувати з чужого незаконного володіння квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та повернути квартиру у власність ОСОБА_2 ; скасувати державну реєстрацію запису до Державного реєстр речових прав на нерухоме майно від 16 листопада 2017 року, номер запису про право власності 23503349, щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрація запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 грудня 2017 року, номер запису про право власності 24020696, щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2017 року номер 9165, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 000.

В подальшому, 03 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву про визнання особи добросовісним набувачем, стягнення матеріальної та моральної компенсації за завдану шкоду.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви, а зустрічну позовну заяву повернуто заявнику.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права. Апелянт зазначив, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки тому факту, що лише 29 листопада 2019 року відповідач закінчив ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0003726, що вкрай необхідно було для нього для побудови позиції захисту у цивільній справі. Апелянт вважає, що суд першої інстанції мав би надати йому час для усунення недоліків, якщо такі були виявлені при надходженні зустрічної позовної заяви. Також в апеляційній скарзі зазначено, що відповідач пропустив строк на подачу відзиву та зустрічної позовної заяви у зв`язку із неналежним здійсненням адвокатом його обов`язків, що не було взято до уваги судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішенням, яким прийняти до провадження зустрічну позовну заяву.

20 лютого 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , відповідно до якого зазначено, що суд першої інстанції правомірно було повернуто відповідачу зустрічну позовну заяву, оскільки ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15 травня 2019 року було надано п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву з дня отримання вказаної ухвали. В оскаржуваній ухвалі Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року зазначено, що ухвалу від 15 травня 2019 року відповідачем було отримано 02 серпня 2019 року, що свідчить, на думку представника позивача, про те, що строк на подачу зустрічної позовної заяви сплив 19 серпня 2019 року.

Окрім того, у відзиві також зазначено, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для поновлення пропущеного строку на подачу зустрічної позовної заяви, оскільки відповідач не обґрунтував поважність причин пропуску зазначеного строку і не надав відповідні докази на підтвердження вказаного.

Враховуючи зазначене, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

02 березня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшли пояснення від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , де зазначено, що подана зустрічна позовна заява має розглядатися із первісним позовом, оскільки у випадку визнання особи добросовісним набувачем за зустрічною позовною заявою вказане виключить можливість задоволення первісного позову, а тому, зважаючи на взаємовиключні позовні вимоги первісного та зустрічного позовів, їх розгляд має здійснюватись в рамках одного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, повертаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 жодного разу не був присутнім в підготовчих судових засіданнях, відзив на позов не надіслав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вказано, що оскільки ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву поза межами строку, що визначений ст.193 ЦПК України, майже через чотири місяці, то суд доходить висновку про наявність підстав для повернення поданої зустрічної позовної заяви заявнику.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до положень ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15 травня 2019 року було прийнято до провадження дану цивільну справу та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 05 вересня 2019 року об 11 год. 00 хв. (а.с.12-13, т.2). У вказаній ухвалі роз`яснено, що відповідач повинен подати до суду докази разом із поданням відзиву на позов в п`ятнадцятиденний термін з дня отримання ухвали про відкриття провадження та доданих до неї документів й вказано, що відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені ЦПК України.

Відповідно до супровідного листа від 15 травня 2019 року вказану ухвалу було направлено учасникам по справі (а.с.14, т.2).

Як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, наявного в матеріалах справи, копію ухвали від 15 травня 2019 року ОСОБА_1 отримав 02 серпня 2019 року (а.с.52, т.2).

В судовому засіданні, яке відбулося 05 вересня 2019 року, був присутній лише представник позивача ОСОБА_5 й суд вирішив відкласти судове засідання у зв`язку із першою неявкою відповідача на 21 жовтня 2019 року (а.с.56-57, т.2).

03 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції зустрічну позовну заяву про визнання особи добросовісним набувачем, стягнення матеріальної та моральної компенсації за завдану шкоду (а.с.71-87, т.2).

Ухвалю Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року повернуто зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 (а.с.102-104, т.2).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що зустрічну позовну заяву подано з порушення строків, встановлених ч. 1 ст. 193 ЦПК України, оскільки судом першої інстанції було встановлено п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву з дня отримання ухвали про відкриття провадження та доданих до неї документів.

Враховуючи той факт, що копію ухвали від 15 травня 2019 року ОСОБА_1 отримав 02 серпня 2019 року, то останнім днем для подачі зустрічної позовної заяви слід вважати 19 серпня 2019 року (з врахуванням того факту, що 17 серпня 2019 року припадає на вихідний день).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно повернуто зустрічну позовну заяву суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки повернення судом зустрічного позову не позбавляє відповідача права пред`явлення позову на загальних підставах, передбачених ст. 184 ЦПК України.

Доводи апелянта про те, що останній пропустив строк на подачу зустрічної позовної заяви у зв`язку із неналежним виконанням адвокатом свої обов`язків суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні, яке відбулося 05 вересня 2019 року, був присутній лише представник позивача ОСОБА_5 й суд вирішив відкласти судове засідання у зв`язку із першою неявкою відповідача на 21 жовтня 2019 року (а.с.56-57, т.2).

17 жовтня 2018 року ОСОБА_1 особисто знайомився із матеріалами даної цивільної справи (а.с.59, т.2).

21 жовтня 2019 року підготовче судове засідання було знято з розгляду та перенесено на 03 грудня 2019 року на 14 год. 00 хв. у зв`язку із перебуванням судді Мицик Ю.С. на лікарняному (а.с.68-69, т.2).

Таким чином, апелянт не був позбавлений можливості особисто звернутись до суду першої інстанції із відповідною заявою.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції мав би застосувати до поданої зустрічної позовної заяви положення ст.185 ЦПК України апеляційним судом також не приймаються, оскільки відповідно до положень ч.3 ст.194 ЦПК України встановлено, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Таким чином, ЦПК України не передбачено підстав для залишення зустрічної позовної заяви без руху у зв`язку з порушенням строків її подання.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі "Гінчо проти Португалії" передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Аналогічного висновку прийшов Касаційний Цивільний Суд у складі Верховного Суду при розгляді 21 листопада 2019 року цивільної справи №669/1010/18.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для повернення поданої зустрічної позовної заяви заявнику.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 367-369, 374, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв