Номер провадження: 22-ц/813/3326/20
Номер справи місцевого суду: 509/1251/15-ц
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 лютого 2018 року у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про заміну сторони стягувача у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором у сумі 70 434 доларів США 69 центів, та пені в сумі 349 252 грн. 51 коп.,

встановив:

25 квітня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі ТОВ «ФК «Позика») звернулась до суду з позовом про заміну стягувача у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором у сумі 70 434,69 доларів США, та пені в сумі 349 252,51 грн.

Позивач посилався на те, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2015 року, яке набрало законної сили, було вирішено стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» борг за кредитним договором №0 від 16 квітня 2008 року станом на 12 лютого 2015 року в сумі 36 900,16 доларів США, з яких: 31 450 доларів США заборгованість за кредитним договором; 5450,16 доларів США пеня за порушення строків виконання зобов`язання; а також з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» витрати зі сплати судового збору по 1827 грн. з кожного.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 лютого 2018 року заяву ТОВ «ФК «Позика» про заміну стягувача - задоволено.

Замінено стягувача - ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Позика» у цивільній справі № 509/1251/15-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором у сумі 70 434,69 доларів США, та пені в сумі 349 252,51 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 лютого 2018 року, та постановлення нової, якою у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Позика» відмовити, посилаючись на порушення судом норм права.

До суду апеляційної інстанції з`явився лише заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , інші учасники справи до суду не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у тому числі відповідач ОСОБА_3 , яка є дружиною ОСОБА_1 , проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , і сповіщена про розгляд справи належним чином, про те до суду вкотре не з`явилась по причині зайнятості. Про зазначені обставини суд апеляційної інстанції повідомив заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 , та не заперечував проти слухання справи у її відсутність, як і у відсутність інших учасників справи (т.2, а.с.186).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про заміну сторони стягувача у цивільній справі, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки змінився кредитор у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги за кредитним договором, наявні підстави для заміни стягувача у даній цивільній справі.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2015 року було вирішено стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» борг за кредитним договором №0 від 16 квітня 2008 року станом на 12 лютого 2015 року в сумі 36 900,16 доларів США, з яких: 31450 доларів США заборгованість за кредитним договором; 5450,16 доларів США пеня за порушення строків виконання зобов`язання; стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» витрати зі сплати судового збору по 1827 грн. з кожного.

02 грудня 2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАКТИВ» (далі ТОВ «ФК Фінактив») було укладено Договір факторингу № 50/1, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 16.04.2008 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , перейшло до ТОВ «ФК «Фінактив».

В подальшому, 12 грудня 2016 року між ТОВ «ФК «Фінактив» та ТОВ «ФК «Позика» було укладено договір факторингу № 50/1-1, за яким останнє зобов`язалося передати (сплатити) ТОВ «ФК «Фінактив» загальну суму фінансування (2024204,89 грн.), а ТОВ «ФК «Фінактив» відступити (передати) ТОВ «ФК «Позика» права вимоги в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «ФК «Фінактив», що передбачені умовами Первинних договорів, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді через 7 робочих днів з моменту укладання вказаного договору. Право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від ТОВ «ФК «Фінактив» до ТОВ «Позика», та право вимагати від Боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлення прав вимог у ТОВ «ФК «Позика» виникає у день підписання Акту приймання-передачі Права Вимоги (Додаток № 1.2) (п. 4.2. Договору факторингу) (т.2, а.с.6-8).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 12 грудня 2016 року, заявник отримав право вимоги, в тому числі, і за кредитним договором № 0 від 16.04.2008 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , а також до поручителя ОСОБА_3 (а.с.9).

За змістом частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом Гл.47 ЦК України підставами правонаступництва є, зокрема, відступлення права вимоги, переведення боргу.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до правової позиції Верховного суду України в постанові №6-122цс13 від 20 листопада 2013 року, виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Таким чином, у відповідності до вимог чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

З цих підстав, доводи заявника апеляційної скарги про те, що по даній справі не відкрито виконавче провадження, є безпідставними, оскільки позивач просив замінити не сторону у виконавчому провадженні, а сторону стягувача на його правонаступника, що не є тотожним, а тому питання про те, чи відкрито виконавче провадження, чи ні, в даному випадку правого значення не відіграє.

При цьому, суд правильно виходив із того, що доказами правонаступництва, залежно від підстав виникнення, можуть бути, зокрема, правочини щодо зміни кредитора або боржника у зобов`язанні.

Статтею 513 ЦК визначено, що правочин щодо зміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФК «Фінактив», якому право вимоги передав ПАТ «УкрСиббанк», відступив (передав) права вимоги на користь ТОВ «ФК «Позика» в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «ФК «Фінактив», що передбачені умовами Первинних договорів, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді через 7 робочих днів з моменту укладання вказаного договору.

Враховуючи, що відступлення права вимоги є договірною передачею зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові, яке відбувається шляхом укладення договору між цими суб`єктами, на підставі якого до останнього переходить право вимагати від боржника вчинити певні дії, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Позика» підлягають задоволенню.

При цьому суд першої інстанції правильно зазначив, що заміна кредитора може здійснюватися на різних стадіях існування зобов`язання, коли сторони ще не виконали зобов`язання.

Доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 про те, що ПАТ «УкрСиббанк» не передавав право вимоги до ТОВ «ФК «Фінактив», а останній не передавав права вимоги до ТОВ «ФК «Позика» стосовно поручителя ОСОБА_3 , є безпідставними, оскільки спростовуються п. 1 Договору Факторингу№ 50/1 від 02 грудня 2012 року, п. 1 Договору Факторингу № 50/1-1 від 12 грудня 2012 року, Актом приймання-передачі Права вимоги від 12 грудня 2012 року та Реєстром боржників до Договору Факторингу № 50/1 від 02 грудня 2012 року (т.2, а.с.4-9).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд безпідставно послався на ст. 422 ЦПК України, в той час як вказані правовідносини регулюються ст. 442 ЦПК України.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно послався на ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», в той час як спірні правовідносини регулюються ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку з цим, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни ухвали суду шляхом внесення до неї змін, які зазначені вище.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку проте, що оскаржувана ухвала не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її частково спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено не у повній відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід змінити, з підстав, викладених в мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 лютого 2018 року змінити.

Прийняти постанову, якою в мотивувальній частині ухвали слова і цифри: «ст. 422 ЦПК України» замінити словами і цифрами: «ст. 442 ЦПК України»;

слова і цифри: «ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» замінити словами і цифрами: «ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_5 у відрядженні, повний текст постанови складений 10.03.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра