Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа №: 528/1075/20
09 грудня 2020 року м. Гребінка
Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Вітківського М.О.,
при секретарях Коваленко О.В., Сотніченко Т.В.,
розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Гребінка без технічної фіксації судового процесу в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Українська універсальна біржа, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна (житлового будинку) дійсним,-
в с т а н о в и в:
17 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним, 07 лютого 2001 року він уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу №НГР-318, згідно якого купив у ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 . Вказує, що продавець за договором ОСОБА_3 запропонувала оформити договір купівлі-продажу будинку на Українській універсальній біржі, запевнивши позивача, що дана угода не потребує наступного нотаріального посвідчення. Вказаний договір-купівлі продажу нерухомого майна (житлового будинку) між сторонами був укладений в письмовій формі та відповідно з вимогами, встановленими ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» зареєстрований на Українській універсальній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю. На момент оформлення договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 складалось з: 1) «А-1» - жилий будинок; 2) «Б» - сарай; 3) «В» - сарай; 4) «в» - сарай; 5) «Г» - вбиральня; 6) «Е» - погреб; 7) «№1» - паркан. Всі істотні умови договору купівлі-продажу позивачем та ОСОБА_3 було виконані за домовленістю між ними, вищевказаний будинок було продано ОСОБА_1 та передано ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 3000 грн., тобто фактично відбувся договір купівлі-продажу вказаного будинку. В подальшому, позивач проживав у вказаному житловому будинку, здійснював поточний ремонт, добудову будинку та побудову і демонтаж господарських споруд, сплачував комунальні послуги, однак формально права власності не набув.
Позивач зазначає, що ним виготовлено технічну документацію та проведено оцінку нерухомого майна (житлового будинку та допоміжних господарських споруд) продажу домоволодіння АДРЕСА_1 , але постало питання про оформлення права власності на вказане домоволодіння, так як він дізнався, що договори укладені на Українській універсальній біржі необхідно було нотаріально посвідчувати. Згідно технічного паспорту виданого ФОП « ОСОБА_4 » від 25.05.2020 житловий будинок АДРЕСА_1 на даний час складається з: 1) «Е-2» - незакінчене будівництво житлового будинку 81% готовності; 2) «Д» - погріб; 3) «Ж» - Навіс; 4) «№1» - огорожа.
Зазначив, що на час укладення договору купівлі-продажу в лютому 2001 року ні позивач ні ОСОБА_3 не знали, що правочин у відповідності до ст.47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню.
Також зазначив, що ним було встановлено, що ОСОБА_3 померла.
З огляду на вказані обставини, просить суд визнати дійсним правочин від 07 лютого 2001 року укладений на Українській універсальній біржі, а саме визнати реальним та виконаним договір купівлі-продажу №НГР-318 нерухомого майна (житлового будинку) по АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 22.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено дату підготовчого засідання на 15.10.2020 року о 09.00 год. з викликом сторін, а також витребувано спадкову справу померлої ОСОБА_3 .
В підготовчому судовому засіданні 15.10.2020 року позивачем ОСОБА_1 було заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача, яке обґрунтовано тим, що на момент подачі позовної заяви до суду в нього не було інформації щодо спадкоємця спірного майна, тому відповідачем було вказано територіальну громаду в особі Гребінківської міської ради, а після витребування судом спадкової справи з Гребінківської ДНК було встановлено, що спадкоємцем померлої ОСОБА_3 є її донька ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 15.10.2020 року клопотання позивача ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Гребінківської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Українська універсальна біржа про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна (житлового будинку) дійсним, задовольно. Замінено первісного відповідача територіальну громаду в особі Гребінківської міської ради на належного відповідача ОСОБА_2 . Розгляд справи призначено на 05 листопада 2020 на 14 годину 00 хвилин.
В судове засідання 05.11.2020 року сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлені належним чином.
05.11.2020 року позивач через канцелярію суду подав заяву про уточненя позовних вимог в якій зазначив, що під час підготовки позовної заяви до суду у прохальній частині позовної заяви помилково вказав, визнати право власності на об`єкт, який входить до складу житлового будинку, а саме: 6) «Е» - погріб. Просить при прийнятті рішення по справі рахувати 6) «Е» - погріб, як помилково вказаний (а.с.103).
23.11.2020 постановлено ухвалу суду, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 09.12.2020 року о 10 год. 30 хв.
09.12.2020 позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Натомість в матеріалах справи (а.с.121) міститься заява позивача, якою останній просить проводити розгляд справи у його відсутність, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заяв чи клопотань суду про розгляд справи у її відсудність не надала.
Представник третьої особи: Українська універсальна біржа в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань суду про розгляд справи у його відсудність не надав.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.
Згідно ухвали суду від 09.12.2020 року суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи.
Враховуючи подану заяву позивача про розгляд справи у його відсутність та неявку відповідача в судове засідання, суд розглядає справу з урахуванням положень ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу технічними засобами.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.
Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно з Договором купівлі-продажу № НГР-318 від 07.02.2001 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 , яка діяла через брокера брокерської контори №607, житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: АДРЕСА_1 , який склався з: «А-1» - жилий будинок; «Б» - сарай; «В» - сарай; «в» - сарай; «Г» - вбиральня; «№1» - паркан (а.с.07).
Вказаний вище договір купівлі-продажу сторони оформили на Українській універсальній біржі, згідно із Законом України «Про товарну біржу», біржовий контракт №НГР-318 від 07.02.2001(а.с.8).
Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який виготовлено станом на 20.04.2020 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 складається із: «А-1» - житловий будинок загальна площа кв.м.55,9, житлова площа 25,5 кв.м; «Е-2» - незакінчене будівництво житлового будинку 81% готовності; «В» - сарай; «в» - сарай; «Г» - вбиральня; «Д» - погріб; «Ж» - Навіс; «№1» - огорожа (а.с. 9, 11-14).
Із Інформаційної довідки ФОП « ОСОБА_4 » від 25.05.2020 року №418, вбачається, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в КП Лубенському МБТІ в книзі №2 реєстровий №238 за ОСОБА_1 . Документи, що стверджують право особистої власності: договір купівлі-продажу реєстровий №НГР-318, Українська універсальна біржа, посвідчений 07.02.2001 року (а.с.10)
ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» на підставі договору від 25.05.2020 р. з ОСОБА_1 , було проведено незалежну оцінку ринкової вартості об`єкта «житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість об`єкту оцінки становить 140 549 грн.(а.с.15, 16).
Гребінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 22.09.2020 року за №63, надано копію актового запису про смерть, з якого вбачається, що ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті Україна, Гребінківський район, м. Гребінка, Полтавська область, актовий запис №28 від 01.02.2017 року, зареєстровано Гребінківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.26,27).
23.09.2020 року Гребінківською державною нотаріальною конторою Полтавської області на виконання ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 22.09.2020 року надано копію спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 за №76/2017 рік. Відповідно до матеріалів спадкової справи встановлено, що спадкоємцем за заповітом, посвідченого 06.07.2012 року секретарем Слободо-Петрівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, за реєстром №49, на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка прийняла спадщину (а.с.37-85).
Предметом судового розгляду у цій справі є визнання договору дійсним та визнання права власності.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За нормами ЦК України підставами виникнення (набуття) права власності є різні правостворюючі юридичні факти або правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст.328 ЦК).
За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про власність», який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЦК України 2004 року, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.
Згідно зі ст.128 ЦК УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передання речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Переданням визнається вручення речей набувачеві.
Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод можливе лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне оформлення угоди не вимагається.
Згідно із ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору ( стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Таке правове регулювання правовідносин щодо права власності на майно застосовується до справ, які виникли, або могли виникнути до січня 2004 року. Відповідні правові положення унормовано в ЦК України.
Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України).
Відповідно до ст. 328 ЦК України при вирішенні питання про правомірність набуття права власності суд враховує презумпцію правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом
Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість (постанова Верховного Суду від 04.03.2019 у справі № 665/2266/16-ц ).
Документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).
До 01.01.2004 право власності в набувача майна за договором виникало з моменту передання речі. Такий висновок зробив Верховний Суд України в постанові № 640/2034/15-ц.
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).
За наслідком судового розгляду судом встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими побудовами було оформлено на Українській універсальній біржі, визначено всі істотні умови договору та передано предмет договору покупцю ОСОБА_1 . Проте, спірний договір залишився не посвідчений нотаріально, а позивач втратив можливість посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , яка є продавцем за договором, що підтверджується копією актового запису про смерть. Таким чином, суд вбачає підстави для визнання правочину дійсним відповідно до положень ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин у цій справі. Зазначене є підставою для визнання права власності на житловий будинок з допоміжними господарськими спорудами.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, Прикінцевими та Перехідними положеннями ЦК України, Законом України «Про власність», ст.ст. 47, 128, 227 ЦК УРСР, ст.ст. 5, 220, 328, 392, 640, 657, ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 89, 211, 223,247,259,263-265,268,273,279,280-283 ЦПК України,-
в и р і ш и в:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Українська універсальна біржа про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна (житлового будинку) дійсним задовольнити.
Визнати дійсним правочин, а саме визнати реальним та виконаним договір купівлі-продажу №НГР-318 нерухомого майна (житлового будинку) по АДРЕСА_1 . На момент оформлення договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 складалось з: «А-1» - жилий будинок; «Б» - сарай; «В» - сарай; «в» - сарай; «Г» - вбиральня; «№1» - паркан, який був укладений та зареєстрований між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 07.02.2001 року на Українській універсальній біржі.
Визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з допоміжними господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , який складається: «А-1» - жилий будинок; «Б» - сарай; «В» - сарай; «в» - сарай; «Г» - вбиральня; «№1» - паркан.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку тобто, роз`яснюється, що апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання)без повідомлення (виклику)учасників справи,зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).
Суддя М. О. Вітківський