ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2020 року м. Херсон

справа № 658/833/19

провадження №22-ц/819/435/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Павловська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Подіновської Г.В. від 02 грудня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У березні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.04.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Пунктом 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських передбачено право Банку на зміну кредитного ліміту.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http:privatbank.ua/terms/pages/70/,складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http:privatbank.ua/terms/pages/70/.

Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п.2.1.1.5.6 вказаних Умов? у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту ( утому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн +5 % від суми позову.

Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором, а остання своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 31 січня 2019 року становить 11775,92 грн, із яких: 3822,11 грн заборгованість за кредитом, 5766,86 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 1150,00 грн заборгованість за пеню та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина) та 536,95 грн штраф (процента складова), а також судові витрати.

Заочним рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 02 грудня 2019 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 3822,11 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 02 грудня 2019 року в частині відмови у стягненні іншої заявленої суми заборгованості та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а в решті задоволених позовних вимог рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом при ухваленні рішення про відмову у задоволені вимог про стягнення відсотків, пені, комісії та штрафів не враховані висновки Верховного Суду, викладені постановах від 10.04.2019 року (справа № 356/1635/16-ц), від 28.03.2019 року (справа №428/2873/17), від 06.02.2018 року (755/2720/16-ц), від 17.04.2019 року (666/388/16-ц). Вважає, що висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 не може бути взятий до уваги, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб. Висновки суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача відсотків не відповідають обставинам справи та положенням цивільного законодавства щодо права кредитора на одержання від позичальника процентів за користування кредитом, а також суперечить висновкам Верховного Суду та європейським правовим нормам, що регулюють функціонування кредитних правовідносин та банківського сектору економіки.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. У судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилася, що в силу вимог процесуального закону не перешкоджає розгляду справи за її відсутності.

Заслухавши доповідача, представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 17 квітня 2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Таким чином, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача в примусовому порядку суму заборгованість у вигляді заборгованості за кредитом в розмірі 3822,11 грн.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17 квітня 2013 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

В анкеті-заяві не має позначки, яку саме кредитну картку оформила відповідач.

Згідно із вказаною анкетою-заявою ОСОБА_1 погодилась, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

У анкеті-заяві міститься підпис ОСОБА_1 про те, що вона ознайомлена з договором про надання банківських послуг до його укладання згодна з його умовами.

Підписана ОСОБА_1 анкета-заява не містить будь-яких умов кредитного договору та розміру встановленого банком на платіжну кредитну карту кредитного ліміту, а у наданому банком витязі із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» зазначено, зокрема, базову процентну ставку, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань. Вказаний витяг із Тарифів не підписаний позичальником /а.с.11,12/.

За розрахунком банку станом на 31 січня 2019 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 11775,92 грн, яка складається: із заборгованість за кредитом в сумі 3822,11 грн; заборгованості за процентам в сумі 5766,86 грн; комісії в сумі 1150,00 грн; а також штрафів в сумі 1036,95 грн.

Останнє погашення суми кредиту відповідач здійснила 12 лютого 2018 року у розмірі 998,00 грн /а.с.9-10/.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції Банк надав довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_1 (кредитний договір №б/н) з якої вбачається, що: 17.04.2013 року відбувся старт карткового рахунку НОМЕР_1 ; 17.04.2013 року змінено кредитний ліміт 300; 19.08.2013 року змінено кредитний ліміт 3500; 11.10.2013 року - змінено кредитний ліміт 4000,00; строк дії кредитної картки 08/18 /а.с.50/.

Крім того, надано довідку про те, що ОСОБА_1 , видавалися наступні кредитні картки: картка НОМЕР_2 (термін дії 08/18) та картка НОМЕР_1 (термін дії 12/16) /а.с.51/.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких, визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких, визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві анкеті позичальника від 17 квітня 2013 року процентна ставка не зазначена, як і не зазначений розмір пені, комісії та штрафів.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, пені та комісії, штрафів.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування боргу, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.04.2013 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку у редакції, затвердженій наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємної частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, серед іншого, визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку -50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил та саме у вказаній редакції розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, комісії та штрафів за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань та саме в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, про що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16 цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

У даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України,за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (17.04.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (у березні 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Так, банком додані до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП -2010-256, розміщена на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) інформація свідчить про неодноразову зміну Умов та Правил, в той час як анкета заява підписана позивачкою 17.04.2013 року і банк не довів, що саме ці Умови та Правила надавалися відповідачу для ознайомлення.

Також, доданий до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» містить в якому наявні відомості що «з 01.09.2014 року змінено процентну ставку по кредитним карткам», « з 01.04.2015 року змінено тарифи обслуговування кредитних карт» / а.с.12 зв.с./ свідчить, що на час підписання анкети-заяви 17.04.2013 року якщо і надавалися для ознайомлення Тарифи, то в редакції на час підписання анкети-заяви.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, неустойки, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, не дають підстав за вищенаведених обставин для їх достовірності на час підписання анкети-заяви, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, відповідач внаслідок своєї відсутності не підтвердив умови укладеного з банком договору, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 17 квітня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів, пені та комісії, штрафів за користування кредитними коштами у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 17.04.2013 року, оскільки витяги з Тарифів і Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Висновки суду в оскарженій частині відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню

Зокрема, твердження скаржника про невідповідність висновків суду щодо безпідставності заявлених вимог в частині стягнення із позичальника процентів за користування кредитними коштами положенням статей 1054,1048 ЦК України, зокрема щодо права позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики та обов`язку позичальника сплатити відсотки, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625,1048 ЦК України позивач не пред`являв.

Необґрунтованими колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про те, що відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, наносить фінансову шкоду споживачам банківських послуг, оскільки за обставинами справи саме позивач (банк) встановлював умови договору про надання банківських послуг, на нього відповідно до норм матеріального та процесуального права покладено обов`язок довести, на яких умовах надавалися кредитні кошти відповідачеві.

При цьому необхідно враховувати, що відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За приписами статей 215, 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Таким чином, не забезпечивши дотримання письмової форми правочину при укладенні із ОСОБА_1 договору, що має ознаки кредитного, банк несе ризик настання правових наслідків недійсності правочину.

Отже, заочне рішення в оскарженій частині ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову про стягнення процентів та неустойки відсутні.

В іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не оскаржено, тому його законність та обґрунтованість судом апеляційної інстанції в силу статті 367 ЦПК України не перевіряється.

У силу п.2 ч.3 ст.389, п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України, судове рішення, як таке, що ухвалено у малозначній справі, касаційному оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 02 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає як ухвалена у малозначній справі.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г. Чорна

Повне судове рішення складено 12 березня 2020 року

Суддя І.В. Склярська