Постанова

Іменем України

11 червня 2020 року

м. Київ

справа № 200/6639/17

провадження № 61-14474 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

представник публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» -Одукалець Світлана Андріївна;

представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ;

треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;

представник третіх осіб - ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 липня 2019 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (далі - ПАТ «Банк Кредит Дніпро»), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено угоду від 31 березня 2017 року про часткове задоволення спадкоємцями вимог кредитора спадкодавця, які в свою чергу виникли на підставі договору позики від 01 листопада 2014 року № 2, відповідно до якого ОСОБА_12 отримав від ОСОБА_1 позику в розмірі 2 776 332 дол. США. За умовами угоди від 31 березня 2017 року спадкоємці ОСОБА_12 - ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 визнають їх обов`язок задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині, у відповідності до вимог статті 1282 ЦК України, та зобов`язуються частково задовольнити вимоги кредитора у розмірі 162 500 дол. США кожний за рахунок грошових коштів, що належать до спадкової маси, та знаходяться в сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору від 11 вересня 2014 року № 83-2014 та додаткової угоди до нього від 04 вересня 2015 року № 4-2015, укладених між ОСОБА_12 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро», що разом складає 487 500 дол. США, шляхом передачі коштів кредитору.

На підставі указаної угоди від 31 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до відділення «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» з вимогою передати їй грошові кошти у розмірі 487 500 дол. США, що знаходяться в сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро». На зазначену вимогу представник банку повідомив про неможливість видати грошові кошти на підставі угоди від 31 березня 2017 року, посилаючись на те, що вчинити зазначені дії можливо виключно на підставі судового рішення при наявності у спадкоємців свідоцтв на право власності на грошові кошти у порядку спадкування. Також представник банку повідомив про існування заходів забезпечення позову у вигляді заборони видачі цих грошових коштів, накладених Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, що не дозволяє банку самостійно видати гроші кредитору.

Вказувала, що зазначені обставини перешкоджають виконанню угоди від 31 березня 2017 року про часткове задоволення спадкоємцями вимог кредитора спадкодавця та порушують її права, як кредитора, що зумовило звернення до суду з позовом.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги ОСОБА_1 просила суд:

- встановити, що ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 мають право спадкування на грошові кошти у розмірі 162 500 дол. США кожен, які знаходяться в сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору від 11 вересня 2014 року № 83-2014 та додаткової угоди до нього від 04 вересня 2015 року № 4-2015, укладених між ОСОБА_12 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро», на дату угоди від 31 березня 2017 року, укладеної між ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ;

- визнати дійсною угоду від 31 березня 2017 року, укладену між ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з дати її укладання, у зв`язку з чим вважати правомірним право ОСОБА_1 на отримання грошових коштів у розмірі 487 500 дол. США, які знаходяться в сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору від 11 вересня 2014 року № 83-2014 та додаткової угоди до нього від 04 вересня 2015 року № 4-2015, укладених між ОСОБА_12 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро», у рахунок часткового погашення заборгованості по договору позики від 01 листопада 2014 року № 2;

- зняти арешт з грошових коштів в розмірі 487 500 дол. США, що знаходяться в сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору від 11 вересня 2014 року № 83-2014 та додаткової угоди до нього від 04 вересня 2015 року № 4-2015, укладених між ОСОБА_12 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро», який накладено ухвалою Бабушкінського районного суду від 10 червня 2016 року у справі № 200/7849/16-ц (провадження № 2/200/2897/2016) та ухвалою Бабушкінського районного суду від 22 вересня 2016 року у справі № 200/16143/16-ц (провадження № 2/200/4069/16);

- зобов`язати відділення «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» передати ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 487 500 дол. США, що знаходяться в сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору від 11 вересня 2014 року № 83-2014 та додаткової угоди до нього від 04 вересня 2015 року № 4-2015, укладених між ОСОБА_12 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 мають право спадкування на грошові кошти у розмірі 162 500 дол. США кожен, які знаходяться у сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору від 11 вересня 2014 року № 83-2014 та додаткової угоди до нього від 04 вересня 2015 року № 4-2015, укладених між ОСОБА_12 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро», на дату угоди від 31 березня 2017 року, укладеної між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Визнано дійсною угоду від 31 березня 2017 року, укладену між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з дати її укладання, у зв`язку з чим правомірним право ОСОБА_1 на отримання грошових коштів у розмірі 487 500 дол. США, які знаходяться у сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору від 11 вересня 2014 року № 83-2014 та додаткової угоди до нього від 04 вересня 2015 року № 4-2015, укладених між ОСОБА_12 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро», у рахунок часткового погашення заборгованості по договору позики від 01 листопада 2014 року № 2.

Знято арешт з грошових коштів у розмірі 487 500 дол. США, які знаходяться у сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору від 11 вересня 2014 року № 83-2014 та додаткової угоди до нього від 04 вересня 2015 року № 4-2015, укладених між ОСОБА_12 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро», який накладено ухвалою Бабушкінського районного суду від 10 червня 2016 року у справі № 200/7849/16-ц (провадження № 2/200/2897/2016) та ухвалою Бабушкінського районного суду від 22 вересня 2016 року у справі № 200/16143/16-ц (провадження № 2/200/4069/16).

Зобов`язано відділення «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» передати ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 487 500 дол. США, які знаходяться у сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору від 11 вересня 2014 року № 83-2014 та додаткової угоди до нього від 04 вересня 2015 року № 4-2015, укладених між ОСОБА_12 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_11 - є дітьми спадкодавця ОСОБА_12 , а ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - є його батьками, які у передбачений законом строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 . Крім того, до нотаріуса також звернулась ОСОБА_1 із заявою про вимогу (претензією) кредитора до спадкоємців за обов`язками спадкодавця, в тому числі, за договором позики від 01 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 на суму 2 776 332 дол. США. Сторони визнали, що до спадкової маси, яка залишилась після смерті ОСОБА_12 , входять, зокрема, грошові кошти у розмірі 650 000 дол. США, що знаходяться в сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору від 11 вересня 2014 року № 83-2014 та додаткової угоди до нього від 04 вересня 2015 року № 4-2015, укладених між ОСОБА_12 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро». З метою виконання боргових зобов`язань ОСОБА_1 , як кредитор, та спадкоємці: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 31 березня 2017 року домовились щодо часткового задоволення вимог кредитора по позиковим зобов`язанням ОСОБА_12 шляхом укладання відповідної угоди. На підставі встановлених обставин та досліджених доказів, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 мають право спадкування на грошові кошти у розмірі 162 500 дол. США кожен, які знаходяться в сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору від 11 вересня 2014 року № 83-2014 та додаткової угоди до нього від 04 вересня 2015 року № 4-2015, укладених між спадкодавцем ОСОБА_12 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

Задовольняючи позов в частині визнання дійсною угоди від 31 березня 2017 року про часткове задоволення спадкоємцями вимог кредитора спадкодавця, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , суд виходив з того, що вона відповідає вимогам статті 203 ЦК України. При цьому права та інтереси ОСОБА_11 , як ще одного спадкоємця після смерті ОСОБА_12 , вказаною угодою не порушуються, оскільки частина його спадщини не є предметом цієї угоди.

Судом установлено, що заходи забезпечення позову вжито за ініціативою кредиторів спадкодавця, а саме: у справі № 200/7849/16-ц (провадження № 2/200/2897/2016) - в інтересах ОСОБА_1 , у справі № 200/16143/16-ц (провадження №2/200/4069/16) - в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з метою забезпечення виконання судових рішень у справах про задоволення спадкоємцями вимог кредиторів спадкодавця. Тому, ураховуючи наявність між сторонами домовленості про часткове задоволення вимог кредитора по позиковим зобов`язанням ОСОБА_12 та з метою належного виконання судового рішення, суд вважав за необхідне зняти арешт, накладений ухвалами суду у вказаних справах з грошових коштів, які стали предметом спору у цій справі, та знаходяться у сейфовій ячейці відділення банку на підставі договорів, укладених з ОСОБА_12 , та зобов`язати відділення «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» передати ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 487 500 дол. США.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 задоволено.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2017 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що лише двоє спадкоємців, дітей ОСОБА_12 , - ОСОБА_3 та ОСОБА_11 підтвердили родинні відносини зі спадкодавцем свідоцтвами про народження. Доказів родинних відносин ОСОБА_12 з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 матеріали цієї справи, а також матеріли спадкової справи не містять, а відтак вказані особи не є спадкоємцями померлого ОСОБА_12 , тому не можуть розпоряджатись грошовими коштами і взагалі майном, що належало за життя померлому ОСОБА_12 , та, відповідно, укладати будь-які угоди з кредиторами померлого з питань розпорядження його майном.

Також судом встановлено, що жоден із спадкоємців ОСОБА_12 не отримав свідоцтво про право на спадщину, а тому не має права на розпоряджання цим майном. Отже, між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено угоду від 31 березня 2017 року щодо розпорядження майном (грошовими коштами), які їм не належать.

Крім того, постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року у справі № 200/7849/16-ц було встановлено, що ОСОБА_1 не є кредитором ОСОБА_12 . Обґрунтовуючи вказану постанову, апеляційний суд виходив з того, що зміст договору позики від 01 листопада 2014 року свідчить про те, що ОСОБА_1 фактично не надавала ОСОБА_12 у якості позики 2 776 332,50 дол. США, між ними відносно вказаної грошової суми виникли інші правовідносини. За відсутності достатніх та достовірних доказів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_12 боргових зобов`язань за договором позики від 01 листопада 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 в інтересах малолітнього ОСОБА_11 про стягнення заборгованості було відмовлено.

Суд вважав, що визнавши право ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на спадкування грошових коштів у розмірі 162 500 дол. США, що належали померлому ОСОБА_12 та знаходяться у сейфовій ячейці відділення банку, суд першої інстанції фактично незаконно розпорядився грошовими коштами спадкоємців, що є підставою для скасування рішення та відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 12 серпня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 200/6639/17 із Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

У вересні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів родинних відносин між померлим ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , оскільки про наявність спадкоємців, батьків померлого, повідомляли у своїх заявах про прийняття спадщини інші спадкоємці - ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , яка діяла в інтересах ОСОБА_11 , а отже, визнавали саме таке коло спадкоємців. Вважала, що у матеріалах справи є достатньо доказів на підтвердження існування саме чотирьох спадкоємців ОСОБА_12 , що також не заперечувалась сторонами у справі. Зазначала, що отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкодавців, а не обов`язком. Тому погашення боргових зобов`язань кредиторів не повинно залежати від волевиявлення спадкоємців; у разі прийняття спадщини спадкоємцями, кредитори мають розраховувати на задоволення своїх вимог. Вказувала, що отримання спадкоємцями свідоцтв про прийняття спадщини у даному випадку було неможливим у зв`язку з арештом грошових коштів, накладеним з ініціативи кредиторів ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у інших справах, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог про зняття арешту з частини грошових коштів, який заважав сторонам врегулювати свої правовідносини, проти зняття якого не заперечували кредитори. Зазначала, що укладення угоди від 31 березня 2017 року вказує на визнання спадкоємцями боргу померлого ОСОБА_12 перед ОСОБА_1 та бажання його погасити, тому є правильними висновки суду першої інстанції про визнання угоди дійсною та зобов`язання банку видати грошові кошти, які знаходяться у сейфовій ячейці та належали ОСОБА_12 , у рахунок часткового задоволення спадкоємцями вимог кредитора спадкодавця за договором позики від 01 листопада 2014 року.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У вересні 2019 року представник ОСОБА_11 - ОСОБА_14 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що доводи скарги є безпідставними, а оскаржуване судове рішення є мотивованим, законним й ґрунтується на належних та допустимих доказах, судом апеляційної інстанції вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин. Зазначала, що у матеріалах цієї справи, а також у матеріалах спадкової справи відсутні докази родинних відносин між ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , тому є правильним висновок суду апеляційної інстанції, що вказані особи не можуть вважатись спадкоємцями померлого ОСОБА_12 , розпоряджатись грошовими коштами та майном, які належали йому за життя, та укладати будь-які угоди з кредиторами померлого щодо розпоряджання його майном. Суд першої інстанції незаконно розпорядився грошовими коштами, право на спадкування яких мав, зокрема, ОСОБА_11 , чим порушив його права та інтереси. Вказувала, що суд не має права замість нотаріуса самостійно визначати коло спадкоємців і розмір частки, яку вони мають успадкувати, у матеріалах справи відсутні докази відмови нотаріуса у видачі свідоцтв спадкоємцям, що зумовило б необхідність захисту порушеного права позивача та звернення до суду з цим позовом.

У поданому відзиві АТ «Банк Кредит Дніпро» зазначило, що рішення суду першої інстанції виконано 02 червня 2017 року, питання про поворот виконання рішення апеляційним судом не вирішено, тому відсутні правові підстави для залишення без змін оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що згідно договору позики від 01 листопада 2014 року № 2, укладеного у простій письмовій формі між ОСОБА_12 та ОСОБА_1 на підставі статті 1053 ЦК України, остання, як позикодавець, передала позичальнику ОСОБА_12 грошові кошти у розмірі 2 776 332,50 дол. США зі сплатою за користування позикою 10,5 % річних, а ОСОБА_12 зобов`язався повернути позику до 31 грудня 2015 року (а. с. 25, т. 1).

01 листопада 2014 року ОСОБА_12 складено розписку про те, що він на підставі договору позики від 01 листопада 2014 року отримав у позику від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 776 332,50 дол. США (а. с. 26, т. 1).

Заяви про прийняття спадщини подано: 22 грудня 2015 року дочкою померлого - ОСОБА_3 та ОСОБА_10 в інтересах малолітнього сина померлого - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - батьком та матір`ю померлого - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а. с. 22, 23, 24, т.1).

22 грудня 2015 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Іщиком М. В. у зв`язку зі смертю ОСОБА_12 було відкрито спадкову справу № 51/2015, яка зареєстрована у спадковому реєстрі за № 58403494.

Крім того, до приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу Іщика М. В. у спадковій справі з відповідними вимогами до спадкоємців звернулися кредитори спадкодавця ОСОБА_12 Зокрема, 09 червня 2016 року вимоги до спадкоємців заявлено кредитором ОСОБА_1 на підставі укладеного 01 жовтня 2013 року договору позики № 1 на суму 1 300 000 дол. США з виплатою до 31 грудня 2014 року та на підставі укладеного 01 листопада 2014 року договору позики № 2 із сумою позики 2 776 332,50 дол. США з виплатою до 31 грудня 2015 року.

Встановлено, що до спадкової маси, що залишилась після смерті ОСОБА_12 , входять, зокрема, грошові кошти у розмірі 650 000 дол. США, які знаходяться в сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору від 11 вересня 2014 року № 83-2014 та додаткової угоди до нього від 04 вересня 2015 року № 4-2015, укладеного між ОСОБА_12 з ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

З метою виконання боргових зобов`язань, ОСОБА_1 , як кредитор, та спадкоємці: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 31 березня 2017 року домовились щодо часткового задоволення вимог кредитора по позиковим зобов`язанням ОСОБА_12 шляхом укладання відповідної угоди (а. с. 6, т. 1).

Згідно пункту 1 вказаної угоди сторони визнали, що за договором позики від 01 листопада 2014 року № 2, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 , останній отримав від ОСОБА_1 позику в розмірі 2 776 332,50 дол. США, що підтверджується розпискою від 01 листопада 2014 року.

Відповідно пункту 2 угоди сторони визнали, що спадкодавець не виконав зобов`язання за договором позики від 01 листопада 2014 року № 2, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 .

У пункті 3 угоди сторони визнали, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_12 є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 .

За пунктами 4, 5 угоди сторони визнали обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, у відповідності з статті 1282 ЦК України та зобов`язалися частково задовольнити вимоги кредитора в розмірі 162 500 дол. США кожний за рахунок грошових коштів, що належать до спадкової маси, та знаходяться в сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору від 11 вересня 2014 року № 83-2014 та додаткової угоди до нього від 04 вересня 2015 року № 4-2015, укладених між ОСОБА_12 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро», що разом складає 487 500 дол. США, шляхом передачі коштів кредитору.

Зазначена угода, як правочин, була підписана всіма сторонами.

Встановлено, що на підставі угоди від 31 березня 2017 року ОСОБА_1 усно звернулась до відділення «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» з вимогою передати грошові кошти у розмірі 487 500 дол. США, що знаходяться в сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору від 11 вересня 2014 року № 83-2014 та додаткової угоди до нього від 04 вересня 2015 року № 4-2015, укладених між ОСОБА_12 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро». На зазначену вимогу представник банку повідомив про неможливість видати грошові кошти на підставі угоди від 31 березня 2017 року, посилаючись на те, що вчинити зазначені дії можливо виключно на підставі судового рішення, при наявності у спадкоємців свідоцтв на право власності на грошові кошти у порядку спадкування. Також представник банку повідомив про наявність заходів забезпечення позову у вигляді заборони видачі зазначених вище грошових коштів, накладених ухвалою Бабушкінського районного суду від 10 червня 2016 року у справі № 200/7849/16-ц (провадження № 2/200/2897/2016) та ухвалою Бабушкінського районного суду від 22 вересня 2016 року у справі № 200/16143/16-ц (провадження № 2/200/4069/16), що перешкоджає банку видати гроші кредитору.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з частиною першою статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_12 заповіт не складав.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а частиною першої статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до статті 1281 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (частина перша статті 1282 ЦК України).

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців грошових коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із визначенням вартості отриманого останніми майна.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 мають право спадкування на грошові кошти у розмірі 162 500 дол. США кожен, які знаходяться в сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору від 11 вересня 2014 року № 83-2014 та додаткової угоди до нього від 04 вересня 2015 року № 4-2015, укладених між спадкодавцем ОСОБА_12 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро». Суд вважав, що угода від 31 березня 2017 року про часткове задоволення спадкоємцями вимог кредитора спадкодавця, укладена між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , відповідає вимогам статті 203 ЦК України, а тому має бути визнана дійсною, ураховуючи відсутність заперечень сторін цієї угоди. При цьому суд вважав, що права та інтереси ОСОБА_11 , як ще одного спадкоємця після смерті ОСОБА_12 , вказаною угодою не порушуються, оскільки частина його спадщини не є предметом цієї угоди.

Скасовуючи рішення першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_12 звернулись: донька ОСОБА_3 , ОСОБА_10 в інтересах малолітнього сина померлого - ОСОБА_11 , батьки померлого - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Проте, лише двоє спадкоємців - ОСОБА_3 та ОСОБА_11 підтвердили родинні відносини зі спадкодавцем ОСОБА_12 . Доказів родинних відносин ОСОБА_12 з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 суду не надано, тому апеляційний суд дійшов висновку, що вказані особи не можуть вважатись спадкоємцями померлого ОСОБА_12 та розпоряджатись грошовими коштами і взагалі майном, яке належало за життя ОСОБА_12 , укладати будь-які угоди з кредиторами померлого з питань розпорядження його майном. Отже, між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 укладено угоду від 31 березня 2017 року щодо розпорядження майном (грошовими коштами), які останнім не належить. Жоден із спадкоємців ОСОБА_12 не отримав свідоцтво про право на спадщину, що давало б суду можливість встановити розмір частки кожного спадкоємця у спадщині та вартості отриманого останніми майна та відсутність порушення прав та інтересів неповнолітнього ОСОБА_11 .

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі).

Аналогічні приписи закріплені у частинах першій і третій статті 13 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Відповідачем є особа чи держава (частина друга статті 30 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі; частина друга статті 48 цього Кодексу у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача.

Установивши, що до спадкової маси, яка залишилась після смерті ОСОБА_12 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , входять, зокрема, грошові кошти у розмірі 650 000 дол. США, які знаходяться в сейфовій ячейці № НОМЕР_1 в сейфі № НОМЕР_2 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро», із заявою про прийняття спадщини у передбачений законом строк звернулася, зокрема, ОСОБА_10 в інтересах малолітнього сина померлого - ОСОБА_11 (а. с. 24, т.1), суд апеляційної інстанції не врахував, що спірною угодою від 31 березня 2017 року про часткове задоволення спадкоємцями вимог кредитора спадкодавця, порушуються інтереси ОСОБА_11 , оскільки стосується майна померлого ОСОБА_12 , на частину якого також має право і ОСОБА_11 , як спадкоємець померлого батька. Згоди на укладання угоди від 31 березня 2017 року про часткове задоволення спадкоємцями вимог кредитора спадкодавця ОСОБА_11 не надавав, отже, сторони угоди розпорядились майном, яке належало, у тому числі і неповнолітньому ОСОБА_11 без його відома та згоди.

При цьому, судом апеляційної інстанції не враховано, що ОСОБА_11 не був залучений до участі у справі співвідповідачем, як того вимагають норми процесуального права, отже, позов був пред`явлений не до всіх належних відповідачів (спадкоємців).

Згідно з частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України)

Верховний Суд враховує, що згідно з цивільним процесуальним законом в редакції чинній, як на момент вирішення спору судом першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, на стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості визначити суб`єктний склад учасників справи, залучати на стадії апеляційного перегляду справи відповідачів та/або співвідповідачів.

Апеляційний суд ухвалив по суті правильне рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , але допустив помилку при його мотивуванні та не врахував, що мотивом для відмови у позові за встановлених обставин має бути незалучення у справі спадкоємця ОСОБА_11 , права та інтереси якого порушуються спірною угодою.

За таких обставин постанову апеляційного суду необхідно змінити шляхом зміни мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення з урахуванням висновків, сформульованих в даній постанові, щодо пред`явлення позову ОСОБА_1 до всіх належних відповідачів (спадкоємців).

Колегія суддів звертає увагу також на те, що постановою Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 200/7849/16-ц скасовано рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року у частини вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики від 01 листопада 2014 року та позовних вимог ОСОБА_10 в інтересах малолітнього ОСОБА_11 до ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , третя особа - служба у справах дітей Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання договору позики від 01 листопада 2014 року недійсним, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Постанова суду касаційної інстанції обґрунтована необхідністю дослідження оспорюваного договору позики від 01 листопада 2014 року та встановлення дійсних правовідносин, що склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 на підставі цього договору. Розгляд вказаної справи триває.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Щодо розподілу судових витрат

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 липня 2019 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович