Справа №621/2845/19
Рішення

іменем України

(заочне)

19 березня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді - Шахової В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Масалової І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

27.09.2019, від представника АТ КБ "Приватбанк" надійшла позовна заява до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.10.2010 в розмірі 522277 грн 10 коп. та судових витрат в розмірі 7834 грн 16 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.10.2010 між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

При укладенні Договору сторони керувались частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "Приватбанк", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем карткових рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з частиною 2 статті 642 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Договору, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Позивач АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також статтями 509, 526, 1054 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами банку", які викладені на сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1 Договору, Клієнт сплачує Банку пеню, яка розраховується згідно "Тарифів Банку" на час порушення зобов`язання та може змінюватись у відповідності до п. 1.1.3.2.3 Договору.

Відповідно до частини 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України та п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн (в еквіваленті 500 грн за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову.

Відповідно до п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.12.11 Договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором.

У зв`язку з порушенням и відповідачем зобов`язань за кредитним договором, станом на 31.08.2019 за ним рахується заборгованість в - 507989,55 грн, яка складається з наступного: 3964,29 грн - заборгованість за кредитом; 496925,26 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн - заборгованість за пенею та комісією.

Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 09.06.2015, якою з ОСОБА_1 стягнуто на користь позивача 12111,93 грн, з яких: 3964,29 грн - заборгованість за кредитом; 5394,69 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1700,00 грн - заборгованість по комісії та пені за користуванням кредитом; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 552,95 грн - штраф (процентна складова). Різниця становить: 496930,57 грн, яка складається з наступного: 491530,57 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн - штраф (фіксована частина); 24846.53 грн - штраф (процентна складова). Заборгованість до стягнення становить 522277,10 грн.

У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.

Представник позивача у поданому клопотанні зазначає, що не заперечує проти заочного розгляду справи, у разі виникнення обставин, які передбачають можливість ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 , який належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавав.

Згідно довідки Зміївського міського голови від 08.10.2019 за № 1148/02-19, місцем реєстрації відповідача є адреса: АДРЕСА_1 (а. с. 84).

Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно частини 1 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд прийшов до таких висновків.

Судом установлено, що відповідно до договору б/н від 21.10.2010, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а. с. 20 - 21, 22, 23, 24 - 70).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 09.06.2015 з ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 21.10.2010 в загальному розмірі 12111,93 грн, яка складається: 3964,29 грн - заборгованості за кредитом; 5394,69 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом, 1700,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 552,95 грн - штраф (процентна складова) (а. с. 12 - 16). Рішення суду набрало законної сили.

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за Договором б/н від 21.10.2010 вбачається, що станом на 31.08.2019 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 496930,57 грн, з яких: 491530,57 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5400,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 24846,53 грн - штраф (процентна складова). Таким чином, заборгованість до стягнення становить 522277,10 грн.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 Цивільного кодексу України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні правові висновки узгоджуються також з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 18.09.2019 по справі № 387/1133/15-ц.

Оскільки у 2015 році кредитор використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося.

Вимоги про стягнення коштів на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України позивачем не заявлено.

Щодо стягнення пені та штрафів, суд ззаначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними длядоговорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути

укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника від 21.10.2010 пеня за прострочення зобов`язання та штрафи за порушення строків платежів не зазначені.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості, просив у тому числі, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню за прострочене зобов`язання, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.10.2010, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування та Тарифи обслуговування кредитних карт.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (21.10.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (вересень 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві позичальника домовленості сторін про сплату неустройки (пені, штрафів) за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку -

в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Ураховуючи, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, суд дійшов висновку, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21.10.2010 шляхом підписання однієї заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за пенею у розмірі 5400 грн.; 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 24846,53 грн. - штраф (процентна складова).

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовити в повному обсязі.

Питання щодо розподілу судових витрат між сторонам суд вирішує згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263 - 265, 268, 280 - 284, 351, 352, 354, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено та підписано 19березня 2020 року.

Позивач: Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, б. 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий: В.В. Шахова