КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/1354/20
Провадження № 2/947/1761/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

24.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що відповідач - ОСОБА_2 є його сином, і з 29.08.1998 року зареєстрований у зазначеній квартирі.

Однак, як зазначає позивач, відповідач - ОСОБА_2 у вказаній квартирі не проживає понад 20 років без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, особистих речей в квартирі немає, участі в утриманні житла не приймає.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , однак понад двадцяти років у ній не проживає, за комунальній послуги не сплачує, а позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, утримує квартиру, а також те, що позивач не має можливості розпоряджатися вказаною квартирою, зокрема, оформити субсидію, ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 27.01.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання 25.03.2020 року позивач не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, однак 04.03.2020 року надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2 про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 25.03.2020 року не з`явився, однак 28.02.2020 року надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, а також зазначив, що претензій матеріального та нематеріального характеру щодо втрати права користування житловим приміщенням немає.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що дії відповідача щодо визнання позову не суперечать чинному законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу - ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру у ЖБК «Київський 18», виданого 29 серпня 2000 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради, на праві приватної власності належить квартира, яка розташована в АДРЕСА_2 , загальною площею 63,5 кв.м., житловою площею 37, 2 кв.м. (а.с. 5).

Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано 06.09.2000року в КП «ОМБТІ та РОН» під № 443 стор. 160 кн. 37к (а.с. 5 на звороті).

Судовим розглядом встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 є сином позивача - ОСОБА_1 .

З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку) від 23.01.2020 року за №3 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 (відповідальний) та ОСОБА_2 (син), не проживає з 01.09.1998 року (а.с. 6).

З довідки ЖБК «Київський - 18» від 20.01.2020 року за № 2 вбачається, що ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 01 вересня 1998 року (а.с. 7).

Крім того, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що відповідачу - ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 є сином позивача - ОСОБА_1 , тобто членом сім`ї власника вищевказаної квартири.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, відповідно до якої, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно ст. 6 зазначеного закону України громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

При викладених обставинах, з урахуванням того, що відповідач позов визнав та згоден з тим, щоб його зняли з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , позов ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 206, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 29.08.1996 року Київським РВ УМВС України в Одеській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 29.08.1996 року Київським РВ УМВС України в Одеській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 29.07.1997 року Київським РВ УМВС України в Одеській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Петренко В. С.