24.03.2020 227/1079/20
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

24 березня 2020 року м. Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Любчик В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 щодо видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в частині від заробітку (доходу),-

в с т а н о в и в:

заявниця звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50 % частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягувати аліменти із дня подання заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів і до досягнення дитиною повноліття.

Вивчивши матеріали цивільної справи наказного провадження, приходжу до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частиною 5 ст. 183 Сімейного кодексу України встановлено, що той із батьків, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Тобто, дані норми визначають безумовний та незмінюваний розмір аліментів, які можуть бути стягнуті з боржника в залежності від кількості дітей, у разі звернення до суду в порядку наказного провадження.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Як вбачається з прохальної частини заяви про видачу судового наказу, заявниця просить стягнути з боржника 50 % частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Такий розмір може бути стягнуто лише у випадку наявності в подружжя трьох та більше дітей.

Проте, в тексті заяви вказано та підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження дитини, що подружжя має лише одну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої в порядку наказного провадження може бути стягнуто лише одну чверть заробітку (доходу) платника аліментів.

Таким чином, заявлена ОСОБА_1 вимога не відповідає вимогам п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, у зв`язку з чим, суд вважає, що у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 161, 165, 166, 261, 353, 354 ЦПК України, ст.183 СК України, суд

п о с т а н о в и в:

відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.М. Любчик