Справа № 372/3692/18
Провадження № 2-66/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 року Обухівський районний суд

Київської області в складі :

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Буртовій О.Є.,

за участю представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах якої діє законний представник опікун ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа Трипільська сільська рада Обухівського району Київської області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

28.11.2018 року позивач звернулася до Обухівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.06.2012 року видане ОСОБА_6 на 1/2 частину житлового будинку з допоміжними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.06.2012 року видане ОСОБА_6 на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з допоміжними спорудами та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , які належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 . Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначила, що вона є інвалідом 2 групи, та постійно проживала з батьками за адресою: АДРЕСА_1 . Власником вказаного будинку з допоміжними спорудами та земельною ділянкою був батько позивача ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_8 . Після смерті матері позивач, як спадкоємець першої черги, подала заяву про прийняття спадщини. В подальшому, позивачу стало відомо, що її брат ОСОБА_6 одноособово, після смерті батька ОСОБА_7 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок та земельну ділянку, а потім отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Встановивши, що ОСОБА_6 одноособово отримав у власність спадкове майно, позивач повторно звернулася до державного нотаріуса, який відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому, позивач за захистом своїх прав та інтересів, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 01.02.2019 року відкрито провадження по справі, призначено у справі підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.08.2019 року залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача ОСОБА_6 - його спадкоємця ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 16.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав вказаних у ньому, та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх недоведеністю, та подав заяву про застосування строків позовної давності.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання, в якому просив розглядати справу без участі представника сільської ради, при вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 яка є інвалідом ІІ групи з народження, та страждає стійким психічним розладом, легка розумова відсталість з емоційно-вольовою нестійкістю, разом зі своїми батьками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та братами ОСОБА_6 та ОСОБА_9 були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_7 на праві приватної власності, що підтверджується копією дублікату договору міни від 24.05.2012 року та копією витягу про державну реєстрацію прав № 34392995 від 06.06.2012 року.

Також, ОСОБА_7 належала земельна ділянка площею 0,356 га, для будівництва, обслуговування житлового будинку - 0,124 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0.232 га, за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією державного акту серії ІІІ -КВ № 015219.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис № 38.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, після смерті ОСОБА_7 , із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину за законом до Української міської державної нотаріальної контори звернувся син померлого ОСОБА_6 , та його дружина ОСОБА_8 , які вказали, що інших спадкоємців окрім них немає. Дружина померлого - ОСОБА_8 відмовилася від прийняття спадщини на користь сина ОСОБА_6 .. Про наявність інших спадкоємців в тому числі ОСОБА_3 , яка з 1994 року є інвалідом ІІ групи з народження, не вказано ні в одній заяві як спадкоємиця померлого.

13.06.2012 року ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 , в тому числі з урахуванням 1/2 частки у спадщині, від якої відмовилась дружина спадкодавця ОСОБА_8 на його користь, на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 918.

Відповідно до копії витягу про державну реєстрацію прав № 34591437 від 22.06.2012 року, ОСОБА_6 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

13.06.2012 року ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 , в тому числі з урахуванням 1/2 частки у спадщині, від якої відмовилась дружина спадкодавця ОСОБА_8 на його користь, на земельну ділянку розміром 0,178 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , надану для ведення будівництва та обслуговування жилого будинку, ведення особистого підсобного господарства, яка належала померлому ОСОБА_7 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 015219. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 920.

04.02.2015 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,950 га, яка розміщена на території Щербанівської сільської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер :05:002:0005, яка належала їй згідно державного акту на право власності на землю серії Р1 № 294910, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 150-с, заповіла своєму сину ОСОБА_6 . Зареєстровано в реєстрі за № 18.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Виконавчим комітетом Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 42.

Після смерті ОСОБА_8 позивач ОСОБА_3 та її брати ОСОБА_9 та ОСОБА_6 звернулися до Української міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

25.10.2018 року позивач ОСОБА_3 та її брати ОСОБА_9 та ОСОБА_6 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 по 1/3 частці, яка складається з земельної ділянки розміром 2,9501 га, що знаходиться на території Щербанівської сільської ради Обухівського району Київської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З копії довідки виданої Трипільською сільською радою № 83 від 07.02.2018 року вбачається, що позивач ОСОБА_3 зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_3 звернулася до Української міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спадкового майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , на що їй листом № 711/0116 від 12.09.2018 року було відмовлено, оскільки 13.06.2012 року ОСОБА_6 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З копії довідки, виданої виконкомом Трипільської сільської ради, № 716 від 28.09.2018 року ОСОБА_3 постійно з дня народження і по теперішній час проживає та з 29.09.1995 року зареєстрована в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті батьків, між сторонами ОСОБА_3 , та її братом ОСОБА_6 які продовжували проживати в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , склались неприязні стосунки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про визнання позивача недієздатною та встановлення над нею опіки.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28.02.2019 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_6 , заінтересовані особи - орган опіки та піклування Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, орган опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області, про визнання фізичної особи недієздатною і встановлення опіки, заяву ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано ОСОБА_3 недієздатною, однак встановлено над нею опіку піклування Обухівської районної державної адміністрації Київської області.

Даним рішенням встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народилася в с. Трипілля Обухівського району Київської області та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом, свідоцтвом про народження, довідкою.

Заявник ОСОБА_6 , є братом ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, довідкою.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 4 від 18.01.2019 року ОСОБА_3 страждає стійким психічним розладом: Легка розумова відсталість з емоційно-вольовою нестійкістю (МКХ-10: F 70.1). За своїм психічним станом ОСОБА_3 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З копії вказаного рішення вбачається, що оскільки між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 існував майновий спір щодо поділу спадкового майна, тому суд вважав неможливим призначення ОСОБА_6 опікуном ОСОБА_3 . Крім того, під час судового розгляду ОСОБА_3 посилалась на образи і негативну по відношенню до неї поведінку і ставлення ОСОБА_6 та його дружини.

Вказане рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.05.2019 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , актовий запис № 13.

Після смерті ОСОБА_6 , спадкоємцем майна померлого став його син ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

З положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (станом на дату видачі свідоцтва про право на спадщину) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 є особою з інвалідністю другої групи, тому є повнолітньою непрацездатною особою та, у відповідності до положень ст.1241 ЦК України, має право на обов`язкову частку в спадковому майні після померлого батька ОСОБА_7 ..

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_3 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 постійно проживала разом з спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , та була повнолітньою непрацездатною особою і згідно до ст. 1241 ЦК України, мала право на обов`язкову частку у спадщині, суд приходить до висновку, про наявність підстав передбачених ст.ст. 1268, 1301 ЦК України для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними та визнання за позивачем права власності на 1/3 частину житлового будинку та на 1/3 частину земельної ділянки, оскільки померла ОСОБА_8 відмовилася від своєї частки на спадщину на користь ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд відхиляє клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, та не вбачає підстав для його задоволення, оскільки з матеріалів справи та пояснень сторін, зокрема опікуна ОСОБА_4 встановлено, що позивачу про порушене право стало відомо в 2018 році, коли до суду звернувся з позовом ОСОБА_6 про визнання позивачки недієздатною.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 в інтересах якої діє законний представник опікун ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа Трипільська сільська рада Обухівського району Київської області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 13.06.2012 року ОСОБА_6 на 1/3 частину жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за № 918.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 13.06.2012 року ОСОБА_6 на 1/3 частину земельної ділянки розміром 0,178 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , надану для ведення будівництва та обслуговування жилого будинку, ведення особистого підсобного господарства, зареєстровано в реєстрі за № 920.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку з допоміжними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку ділянки розміром 0,178 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , надану для ведення будівництва та обслуговування жилого будинку, ведення особистого підсобного господарства.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків суду невідомий, адреса: АДРЕСА_3 ).

Третя особа Трипільська сільська рада Обухівського району Київської області (код ЄДРПОК 04361433, юридична адреса: 08722, Київська область, Обухівський район, с. Трипілля, вул. Шевченка, 85).

Повний текст рішення виготовлено 16 березня 2020 року.

Суддя: