Справа № 266/6710/18
Провадженя№ 2/266/58/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Курбановой Н.М.,

за участю секретарів - Макогон С.Б., Широкової Г.К.,

представника позивача Кучерявих С.В.,

відповідача ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ККП «Маріупольтепломережа» звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, які в остаточній редакції зводяться до наступного, відповідач є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , є споживачем теплової енергії. У зв`язку з несплатою за спожиту теплову енергію за період з 01.05.2010 року по 01.04.2019 року має заборгованість в сумі 41572,53 грн., у добровільному порядку заборгованість не погашає. З метою захисту своїх інтересів позивач звертався до Приморського районного суду м. Маріуполя з заявою про видачу судового наказу, однак ухвалою суду № 266/2302/18 від 20.07.2018р. судовий наказ від 16.05.2018р. за заявою ОСОБА_1 було скасовано. Крім основного боргу відповідач має сплатити на користь позивача суму інфляційних витрат за весь час прострочи зобов`язання, яка складає 16885,98 грн., та 3 % річних, які складають 3848,13 грн. Просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 62306,64 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00грн.

Представник позивача Кучерявих С.В., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні уточнені вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, відгуку на заперечення, пояснила, що відповідач є споживачем теплової енергії, за споживання якої не сплачує, тому вони зверталися до суду і отримали судовий наказ, який за заявою позивача було скасовано, таким чином перебіг позовної давності переривався. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за період з 01.05.2010 року по 01.04.2019 року в сумі 41572,53 грн., суму інфляційних витрат за весь час прострочи зобов`язання 16885,98 грн., та 3 % річних - 3848,13 грн., позов просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, з підставі викладених у запереченнях, пояснив, що договір з позивачем не укладався, підстави для нарахування 3% річних відсутні, з розрахунками позивача щодо заборгованості не згоден, просив застосувати строк позовної давності, погодився заплатити заборгованість за три останніх роки, без штрафних санкцій.

Відповідно до ухвали суду від 14.02.2019 року по справі відкрито провадження у справі за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження.

13.03.2019р. відповідач надав до суду письмові заперечення на позовну заяву.

08.04.2019р. позивач надав до суду заяву про збільшення позовних вимог та відгук на заперечення.

17.05.2019р. відповідач надав до суду письмові заперечення на відгук позивача.

07.06.2019р. позивач надав до суду відгук на заперечення.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Законом України "Про житлово-комунальні послуги" визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

До комунальних послуг, згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносяться в тому числі послуги з центрального опалення, постачання гарячої води.

Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги.

За умовами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань приладів обліку води і теплової енергії, або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документу.

Судом встановлено, що згідно з особовим рахунком відповідач є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , про що ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував (а.с. 6).

Згідно з довідкою, наданої суду з відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг від 12.02.2019 р., відповідач ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , з 29.07.1992р. по теперішній час (а.с. 22).

Відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя № 266/2302/18 від 20.07.2018р., судовий наказ Приморського районного суду м. Маріуполя від 16.05.2018р., яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість з оплати теплової енергії за період з 01.05.2015р. по 01.04.2018р. в сумі 32678,74грн., 3% річних 2480,63 грн., інфляційні витрати 12611,74грн. та судовий збір, за заявою ОСОБА_1 було скасовано (а.с. 13).

Згідно з рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області № 2-3863/10 від 27.10.2010р. задоволено позов ККП «Маріупольтепломережа», стягнуто на користь позивача з ОСОБА_1 заборгованість за теплову енергію за період з 01.04.2007р. по 01.03.2010р., за опалення у квартирі АДРЕСА_2 .

Виходячи з наведених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач має перед позивачем зобов`язання вносити плату за спожиту теплову енергію, оскільки відповідачем отримувалися надані позивачем послуги, та між сторонами існували фактичні договірні відносини, які регулюються зокрема Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005року № 630, п. 18 яких передбачений обов`язок споживача сплатити надані йому послуги в термін не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. На зазначені правовідносини поширюється і дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 10.12.2018року у справі № 638/11034/15-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Вирішуючи питання про застосування до позовних вимог строку позовної давності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто упродовж дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність установлюється законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - п. 1 ч.2 ст.258 ЦК України.

Частиною 3 статті 267 ЦК України визначено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

У ч.2 ст.264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також тоді, коли предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ, відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України, є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває позовну давність.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

Таким чином початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Інфляційні втрати та три відсотки річних за своєю правовою природою мають гарантувати право стягувача від знецінення невчасно одержаного ним виконання зобов`язання через прострочення боржника, і не є неустойкою (штрафом, пенею).

Посилання відповідача на ст. 8 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є помилковим, оскільки відповідно дост.8ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 2 вересня 2014року в зоні проведення АТО введено мораторій на нарахування пені за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги, але оскільки пеня має іншу правову природу ніж інфляційні нарахування та три відсотки річних, доводи відповідача не приймаються до уваги.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про те, що позивачем доведено факт неналежного виконання зобов`язання відповідача щодо сплати коштів за отримані житлово-комунальні послуги, який обізнаний про такий обов`язок, оскільки був присутнім при постановленні рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27.10.2010р. з аналогічним предметом позову, за участю тих же сторін, разом з тим до спірних правовідносин в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01 травня 2010 р. по 01.05.2015р. року слід застосувати позовну давність, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за період з 01 травня 2015 року по 01 квітня 2018 року.

Таким чином, суд вважає за необхідне застосувати позовну даність, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за період з 01 травня 2010 року по 01 травня 2015 року задоволенню не підлягають у зв`язку з пропущенням строків позовної давності.

На підтвердження наданих розрахунків заборгованості позивачем надано до суду: виписка показань будинкового приладу обліку теплової енергії та вартість 1кв.м. будинку АДРЕСА_3 за період з жовтня 2010р. по квітень 2019р.; акти прийняття теплового вузла обліку та акти зняття теплового вузла з комерційного обліку спірного будинку; розрахунок витрат спожитої теплової енергії у спірній квартирі з жовтня 2010р. по квітень 2019р. (а.с. 59-63, 80-90).

У зв`язку з вищезазначеним, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, за період з 01 травня 2015 року по 01.04.2019 року у сумі 31081 грн. 31 коп., а також інфляційних втрат у розмірі 5499,80грн. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1527,29 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (62306,64/31081,31=49.88% (1762,00*49.88%=878.89), а саме судовий збір в розмірі 878.89грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа», заборгованість за теплову енергію з 01.05.2015 року по 01.04.2019 року в розмірі 31081 (тридцять одна тисяча вісімдесят одна) грн. 31 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» за період з 01.05.2015 року по 01.04.2019 року, 3% річних у розмірі 1527 (одна тисяча п`ятсот двадцять сім) грн. 29 коп., інфляційні витрати у розмірі 5499 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) грн. 80 коп. і витрати за сплату судового збору в розмірі 878 (вісімсот сімдесят вісім) грн. 89 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення 02.03.2020 року.

Суддя Курбанова Н. М.

Відомості щодо учасників справи:

Комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа» на р/р НОМЕР_2 в АТ "ПУМБ", код ЄГРПОУ 33760279 (для стягнення заборгованості за теплову енергію)

Комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа» на р/р НОМЕР_3 в АТ «ПУМБ», код ЕГРПОУ 33760279 (для стягнення 3% річних, інфляційних витрат та витрат за сплату судового збору)

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, АДРЕСА_4 АДРЕСА_5