Постанова

Іменем України

11 березня 2020 року

м. Київ

справа № 361/6445/17

провадження № 61-13611св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2019 року у складі судді Дутчака І. М. та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2019 року у складі колегії суддів: Кулікової С. В., Олійника В. І., Ігнатченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно, зокрема, житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами та дві земельні ділянки площею 0,2500 га і 0,2390 га, цільове призначення яких: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; дві земельні ділянки площею 2,6303 га та 0,2872 га, цільове призначення яких: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області; право матері на частку пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства "Семиполківський".

Згідно із заповітом від 02 листопада 1999 року все своє майно мати заповіла йому та його братові ОСОБА_2 , відповідачу у даній справі, який прийняв спадщину.

У визначений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 позивач з поважної причини не звертався. Він хворіє на онкологічне захворювання. У 2014-2015 роках йому проводили сеанс опромінювання, у подальшому у нього неодноразово виникали рецидиви. У березні 2016 року йому провели хірургічне втручання, після чого проводилося консервативне щомісячне амбулаторне лікування. На похованні своєї матері він був присутнім, сплатив половину вартості витрат. Однак, у зв`язку з поганим фізичним і моральним самопочуттям, необхідністю проходження щомісячного амбулаторного лікування, він не міг своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

21 січня 2017 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Надати до нотаріальної контори згоди на прийняття позивачем спадщини відповідач відмовляється.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати причину пропуску прийняття спадщини внаслідок хвороби поважним; визначити йому додатковий двомісячний строк для подачі до Броварської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 липня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів того, що у період з 16 березня по 16 вересня 2016 року, враховуючи його амбулаторне лікування, неодноразові приїзди до спадкового будинку у село Семиполки, існували причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними для нього труднощами на вчинення у визначений законом строк дій щодо прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 . Позивач мав фактичну об`єктивну можливість подати у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини після смерті матері.

Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі

У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи. Суд вважав встановленими обставини, які насправді не були доведені, на підставі цього дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи. Об`єктивно підтвердженими обставинами є хвороба позивача та хворобливий стан, який не дав йому можливості звернутися до нотаріуса для прийняття спадщини. Позивач є інвалідом 2 групи в результаті онкозахворювання довічно. Його фізичний та моральний стан після операції не дозволяє надовго відлучатися від місця проживання. Суди першої та апеляційної інстанцій неправильно витлумачили положення частини третьої статті 1272 ЦК України щодо поважності причини пропуску строку на прийняття спадщини.

Позиція інших учасників справи

У жовтні 2019 року до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому він просить залишити без змін рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2019 року, а касаційну скаргу без задоволення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі, витребувано цивільну справу № 361/6445/17 із суду першої інстанції.

20 серпня 2019 року цивільна справа № 361/6445/17 надійшла до Верховного Суду та передана судді-доповідачу Дундар І. О.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги з огляду на наступне.

Судами встановлено, що згідно заповіту від 02 листопада 1999 року ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і все на що за законом вона матиме право, заповіла позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 89 років в селі Семиполки Броварського району Київської області померла мати сторін ОСОБА_4 , тобто строк звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини сплинув 16 вересня 2016 року.

14 вересня 2016 року до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області звернувся відповідач ОСОБА_2 , спадкоємець за вказаним вище заповітом.

Зміст заяви позивача ОСОБА_1 від 21 вересня 2016 року свідчить про те, що йому було відомо про наявність заповіту на його ім`я та ім`я ОСОБА_2 , шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті останньої він пропустив, на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_4 не претендує та до суду з цього питання звертатися не буде. Також йому нотаріусом роз`яснено положення статті 1241 ЦК України.

25 січня 2017 року відповідачу ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належне померлій ОСОБА_4 майно: житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами та чотири земельні ділянки.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

Встановивши, що у позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , суди попередніх інстанцій зробили обгрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержанням норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат