П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 року

м. Рівне

Справа № 556/1794/19

Провадження № 22-ц/4815/425/20

Головуючий у Володимирецькому районному суді

Рівненської області: суддя Закревський Л.В.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено повним

текстом поза межами судового засідання 29.01.2020

в смт. Володимирець Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач1: Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк";

відповідач2: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна;

представники учасників справи:

позивача - адвокат Печончик Олександр Володимирович,

за участі: учасники справи відсутні,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Печончика Олександра Володимировича на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року в суд повторно звернувся представник ОСОБА_1 - адвокат Печончик О.В. із заявою про забезпечення позову в цивільній справі за позовом його довірителя до Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (далі - АТ "ПУМБ"), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовуючи необхідність вчинення такої процесуальної дії, заявник покликався на порушення судом розумних строків розгляду цивільної справи по суті, чим сприяв відповідачу на підставі незаконного виконавчого напису нотаріусу проводити стягнення. Так, відкрито позовне провадження 15 жовтня 2019 року, а призначене на 23 січня 2020 року судове засідання було відкладено у зв`язку із відпусткою судді. При цьому постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва відкрито виконавче провадження на підставі оскаржуваного виконавчого напису і примусово стягуються із пенсії ОСОБА_1 грошові кошти, які є єдиним джерелом існування останньої. Отже, заявник вважав за необхідне повторно клопотати про забезпечення позову, враховуючи похилий вік та хворобливий стан позивача.

З наведених спонукань просив зупинити дію стягнення, яке проводиться на підставі оскаржуваного виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. та зареєстрованого в реєстрі за №16958 від 25 липня 2019 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2020 року заяву повернуто особі, яка її подала.

Стягнуто з адвоката Печончика О.В. у дохід державного бюджету штраф у сумі 0,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 051 гривень.

Постановляючи вказане судове рішення суд попередньої інстанції виходив із того, що повторно подана заява про забезпечення позову не містить жодного нового факту, який не був дослідженим судом під час розгляду попередньої заяви. З огляду на це дійшов висновку про наявність підстав для повернення повторно поданої заяви та застосування до представника позивача заходів процесуального примусу.

На ухвалу суду представником ОСОБА_1 - адвокатом Печончиком О.В. подано апеляційну скаргу, де покликався на незаконність та необґрунтованість судового рішення, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування покликався на залишення поза увагою суду основної обставини, якою обґрунтовувалась необхідність забезпечення позову та подання відповідної заяви повторно, а саме порушення розумних строків розгляду справи, що тягне за собою незаконні стягнення грошових коштів із пенсії позивача. На переконання заявника, він не вчиняв жодних дій, які б суперечили завданню цивільного судочинства, що є спонуканням для вжиття заходів процесуального примусу. Стверджував, що саме порушення судом розумних строків розгляду справи стало підставою для подання повторної заяви про забезпечення позову задля гарантування справедливості та дотримання завдань судочинства.

З викладених міркувань просив судове рішення скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для вирішення заяви по суті.

Відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками справи подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що в жовтні 2019 року в суд звернулася ОСОБА_1 до АТ "ПУМБ", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Разом і позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення, яке проводиться на підставі оскаржуваного виконавчого напису, де представник позивача, як на підставу вчинення такої процесуальної дії, покликався на те, що його довіритель є особою похилого віку, має хворобливий стан здоров`я, а незабезпечення позову призведе до безпідставного стягнення коштів.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 21 січня 2020 року, в задоволенні заяви відмовлено.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, в т.ч. виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Як передбачено правилами ч.ч. 2,3 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Відповідно до ч.1 ст. 143 ЦПК України заходи процесуального примусу застосовуються з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Такими заходами є: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф (ч. 1 ст. 144 ЦПК України).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зокрема, у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

У статті 17 Конвенції про захист прав людини і основних свобод зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних у конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено нею.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (Рішення від 02 грудня 2010 у справі "Шульга проти України"). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі завдання саме державних органів (Рішення від 20 січня 2011 року у справі "Мусієнко проти України").

Разом з цим, хоча наведений у Цивільному процесуальному кодексі України перелік дій, які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням правами чи обов`язками, не є вичерпними, проте конкретизовано, що такі дії мають здійснювати протиправне перешкоджання у здійсненні судочинства.

Поготів, заходи процесуального примусу не можна розглядати як вид відповідальності, а тим паче - як покарання, оскільки вони покликані забезпечити виконання правил цивільного судочинства, а не покарати особу. Тобто вони повинні спонукати особу припинити протиправні дії, спрямовані особою на перешкоджання судочинства.

Між тим, колегія суддів вважає, що судом порушено норми процесуального права, а підстави для стягнення штрафу з адвоката Печончика О.В. відсутні, оскільки в його діях не вбачаєтсья, що вони суперечать завданням цивільного судочинства.

Притягуючи адвоката до відповідальності у виді штрафу за зловживання процесуальними правами, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені норми, не врахував зауваження на порушення розумних строків розгляду справи та покликань на те, що ці порушення тягнуть за собою відрахування із пенсії позивача в порядку виконання виконавчого напису нотаріуса.

Колегія суддів погоджується з тими доводами апеляційної скарги, що підстав для застосування заходів процесуального примусу не було, позаяк заяву подано повторно умисно, про що й було зазначено заявником, адже останній покликався на підстави, які в першій заяві ним зазначались.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.

Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Отже, враховуючи, що позов подано в жовтні 2019 року, то мотивування підстав необхідності забезпечення позову в поданій заяві від 28 січня 2020 року очевидно мало інший характер, аніж в заяві про забезпечення позову при його поданні, тому, на переконання апеляційного суду, таку дію не можна вважати зловживанням процесуальними правами.

Як видно, сторона позивача інтерес до справи не втратила, прийомів, пов`язаних із зволіканням у розгляді справи не використовує, а, навпаки, демонструє готовність брати участь на всіх стадіях її розгляду.

Згідно із пунктом 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставою для скасування оскаржуваної ухвали відповідно до ст. 379 ЦПК України є порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З приводу вимоги про постановлення окремої ухвали щодо судді, який ухвалював оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції виходить із положень ч. 10 ст. 262 ЦПК України, якою передбачено право, а не обов`язок суду вищої інстанції на постановлення окремої ухвали та відмовляє у задоволенні відповідної вимоги за її необґрунтованістю.

Керуючись ст. 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Печончика Олександра Володимировича задовольнити.

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2020 року скасувати, а подану повторно заяву про забезпечення позову направити для подальшого розгляду по суті до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

С.С.Шимків