Справа № 462/3583/18 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/669/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

03 березня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді Левика Я.А., перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит» на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 18 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 (правонаступник ТзОВ «Фінансова компанія ЄВРОКРЕДИТ») про поділ майна подружжя та позовом ОСОБА_3 (правонаступник ТзОВ «Фінансова компанія ЄВРОКРЕДИТ») до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

в с т а н о в и в:

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Вказану ухвалу оскаржило ТзОВ «ФК Єврокредит», подавши апеляційну скаргу на неї 18 лютого 2020 року.

В клопотанні пропуск строку на апеляційне оскарження пояснюють тим, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26.11.2019 року ТОВ «ФК Єврокредит» було залучено до участі у справі я якості правонаступника ОСОБА_3 . Вказують, що про існування узвали Залізничного районного суду м. Львова від 18 червня 2018 року їм стало відомо 12.02.2020 року після ознайомлення представником ТОВ «ФК Єврокредит» з матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне провадження виникнення обставин непереборної сили.

Таким чином, для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є лише дві підстави, які скаржником у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначено не було.

З матеріалів справи вбачається, що повний текст оскаржуваної ухвали було складено 18 червня 2018 року, а апеляційна скарга подана 12 лютого 2020 року, тобто після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 26 листопада 2019 року в судовому засіданні замінено ОСОБА_3 на правонаступника ТзОВ «ФК «Єврокредит» (а.с. 90).

Відповідно до ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Крім цього, частиною 1 ст. 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частина 2 ст. 55 ЦПК України).

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №2-1700/10.

Справа розглядається судом з 2018 року, проте ОСОБА_3 не скористався своїм правом та не оскаржив ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 18 червня 2018 року в апеляційному порядку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 29 серпня 2018 року, 25 вересня 2018 року подавав суду клопотання про надання копії позову та про відкладення розгляду справи (Т1 а.с. 46, 52, 53).

11 січня 2019 року ОСОБА_3 звертався до суду з заявою про забезпечення позову, яку ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.01.2019 року було задоволено частково (Т.1 а.с.76-77, 79-80).

07.02.2019 року в судовому засіданні брала участь представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 (Т.1 а.с.87).

01.03.2019 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 надала суду ряд документів (Т.І.а.с. 90-94).

Про розгляд справи 18.03.2020 року і ОСОБА_3 і його представник ОСОБА_5 були повідомлені (Т.1 а.с. 97, 101).

18 березня 2019 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 подала суду заяву відкладення розгляду справи (Т.1 а.с.102).

05 квітня 2019 року, 09 квітня 2019 року, 08 липня 2019, 15 липня 2019 року, 24 липня 2019 року, 09 жовтня 2019 року представником ОСОБА_3 подавались да суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. (Т.1 а.с. 111, 112, 230, 242, Т2 а.с. 25)

Про розгляд справи 19.04.2019 року, 22.05.2019 року, 11.06.2019року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 була повідомлена (Т.1 а.с. 124, 125, 131, 148).

Крім цього, 23 жовтня 2018 року ОСОБА_3 подав позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. (Т.1 а.с 155-160) та заяву про збільшення позовних вимог (Т.1 а.с. 212-214).

11.06.2019 року, 15.07.2019 року, 29.07.2019 року, 26.09.2019 року в судовому засіданні була присутня представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 (Т.1 а.с.225, 239, 250, Т2 а.с.20)

29.07.2019 року ОСОБА_3 подав до суду відповідь на відзив (Т2 ас. 7-11).

23.10.2019 року, 28.10.2019 року ОСОБА_3 подавав клопотання про відкладення розгляду справи (Т2а.с. 31, 35).

З наведеного вбачається те, що ОСОБА_3 правонаступником якого є ТзОВ «ФК «Єврокредит» був обізнаний про існування справи в суді, проте, не скористався своїми процесуальними правами на подання апеляційної скарги в строк, визначений чинним законодавством, хоча мав об`єктивну можливість це зробити.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана після спливу більше ніж одного року з дня складення оскаржуваного судового рішення, у матеріалах справи відсутні передбачені ч. 2 ст. 358 ЦПК України підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_3 правонаступником якого є ТзОВ «ФК «Єврокредит» був обізнаний про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи, а вчинені ним дії та проявлена бездіяльність є обов`язковими та розповсюджуються на правонаступника ТзОВ «ФК «Єврокредит», та відсутні докази виникнення обставин непереборної сили, - у відкритті апеляційного провадженняу справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит» на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 18 червня 2018 рокуслід відмовити.

Крім цього, слід зазначити, що вказаний висновок відповідає практиці Європейського суду з прав людини, а саме п.п. 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) від 29 жовтня 2015 року, яке набуло статусу остаточного 29 січня 2016 року, за якими Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

Також, в п. 41 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Керуючись ч.2 ст. 358 ЦПК України, -

у х в а л и в:

у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит» про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 18 червня 2018 року відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит» на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 18 червня 2018 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцять днів з дня її складення.

Судове рішення складено 03.03.2020 року.

Суддя Я.А. Левик