Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1514/20
Провадження № 6/711/77/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.

за участі:

державного виконавця Дахненка Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси подання головного державного виконавця Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

Головний державний виконавець Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нечипоренко Я.В. звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з поданням про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 .

В обґрунтування подання вказує, що на виконанні в Центральному відділі ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться зведене виконавче провадження ВП № 55415842 відносно боржника ОСОБА_1 , до складу якого входять три виконавчі провадження:

- виконавче провадження № 51878652 з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/5408/16-ц від 28.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.06.2016 року і до повноліття дитини;

- виконавче провадження № 51878598 з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/5408/16-ц від 28.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини з якою проживає дитина у розмірі 1/7 частини його заробітку (доходу), починаючи з 14.06.2016 року і до ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

- виконавче провадження № 57171256 з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси № 712/15381/17 від 11.05.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пені у зв`язку із несплатою аліментів за період з 14.06.2016 року по 30.11.2017 рік в сумі 6896 грн. 23 коп.

Вказує, що боржник ОСОБА_1 рішення суду не виконує, аліменти не сплачує, в зв`язку з чим станом на 01.02.2020 року має заборгованість по сплаті аліментів по ВП 51878652 в сумі 56557 грн. 88 коп., по ВП 51878598 в сумі 9588 грн. 36 коп., по ВП 57171256 в сумі 6896 грн. 23 коп.

Також вказує, що за боржником не обліковується відкритих рахунків в банках та інших фінансових установах, боржник не перебуває на обліку як пенсіонер.

Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: земельна ділянка кадастровий номер :03:000:0681, загальна площа 2,658 га, адреса: Черкаська обл., Черкаський район, с/р Придніпровська, номер запису про право власності: 15455543 від 12.07.2016 року; земельна ділянка кадастровий номер :03:000:0680, загальна площа 2,6793 га, адреса: Черкаська обл., Черкаський район, с/р Придніпровська, номер запису про право власності: 15350719 від 12.07.2016 pоку.

Вказані земельні ділянки орендує СТОВ «Придніпровське» у зв`язку із чим державним виконавцем на адресу СТОВ «Придніпровське» направлено постанову про звернення стягнення на доходи боржника якою, СТОВ «Придніпровське» зобов`язано утримувати із орендної плати 50% до погашення заборгованості по аліментам. Проте листом від 11.08.2017 СТОВ «Придніпровське» повідомив, що у серпні 2016 року ОСОБА_1 була нарахована орендна плата з 2014 по 2019 рік включно і видана на руки. Таким чином господарство по 2019 рік включно з боржником розрахувалося. За 2020 рік в матеріалах виконавчого провадження відсутня відповідь на запит про стан виконання та повторну постанову державного виконавця про звернення стягнення на доходи боржника.

Відповідно до довідки Єдиного державного демографічного реєстру боржник ніде не прописаний.

З метою перевірки наявності рухомого майна боржника держаним виконавцем був здійснений вихід за адресою вказаною у виконавчому документі: АДРЕСА_1 в ході якого встановлено, що боржник за даною адресою не проживає, про що складений відповідний акт.

Згідно заяв стягувача та і заяви самого боржника місцем проживання і постійного перебування боржника є АДРЕСА_2 , тому державним виконавцем було здійснено вихід за даною адресою, але доступ до квартири державному виконавцю наданий не був, про що складені відповідні акти.

Ст. 30 Конституції України закріплює принцип недоторканості житла. Не допускається проникнення в житло або інше володіння особи, проведення в них огляду не інакше як за вмотивованим рішенням суду.

А тому, просить надати дозвіл на примусове проникнення до житла боржника, а саме до квартири АДРЕСА_3 , з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_1 та виявлення ліквідного майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

В судовому засіданні державний виконавець Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дахненко Р.О. подання підтримав та просив його задовольнити.

Сторони в судове засідання не викликались, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України, суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Суд, заслухавши пояснення державного виконавця Дахненка Р.О., дослідивши письмові матеріали подання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд при розгляді подання державного виконавця з`ясовує які виконавчі дії проводилися державним виконавцем з часу відкриття виконавчого провадження і яким саме чином боржник чинить перешкоди у примусовому виконанні рішення суду.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні в Центральному відділі ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться зведене виконавче провадження ВП № 55415842 відносно боржника ОСОБА_1 , до складу якого входять три виконавчі провадження:

- виконавче провадження № 51878652 з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/5408/16-ц від 28.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.06.2016 року і до повноліття дитини;

- виконавче провадження № 51878598 з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/5408/16-ц від 28.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини з якою проживає дитина у розмірі 1/7 частини його заробітку (доходу), починаючи з 14.06.2016 року і до 14.08.2017 року;

- виконавче провадження № 57171256 з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси № 712/15381/17 від 11.05.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пені у зв`язку із несплатою аліментів за період з 14.06.2016 року по 30.11.2017 рік в сумі 6896 грн. 23 коп.

Виконавчі провадження з виконання виконавчих листів Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/5408/16-ц від 28.07.2016 року та Соснівського районного суду м. Черкаси №712/15381/17 від 11.05.2018 року про стягнення із ОСОБА_1 аліментів та пені відкриті постановами державного виконавця від 04.08.2016 року (ВП 51878652, ВП 51878598), від 12.09.2018 року (ВП 57171256). Однак доказів вручення таких постанов боржнику ОСОБА_1 суду не надано.

Як вбачається з актів державного виконавця від 11.10.2017, 07.11.2017 року, 07.05.2018 року та від 12.02.2010 року державним виконавцем були здійснені виходи за адресою: АДРЕСА_2 , однак державному виконавцю ніхто не відкрив.

Згідно вищевказаних виконавчих листів місцем проживання боржника ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

Адреса: АДРЕСА_2 , за якою, як за місцем проживання боржника, неодноразово здійснювалися виходи державного виконавця, була вказана стягувачем ОСОБА_2 в заяві від 10.09.2018 року. Однак така заява не свідчить про проживання боржника ОСОБА_1 за вищевказаною адресою на даний час, враховуючи, що з моменту подання такої заяви пройшло півтора роки, а також з урахуванням того, що вказана квартира на праві власності належить зовсім іншій особі ОСОБА_3 , яка не є стороною виконавчого провадження. Інших доказів проживання боржника саме за цією адресою суду не надано.

Доказів того, що державним виконавцем вчинялися інші дії, направлені на виконання вищезгаданих рішень суду, а саме направлялися письмові вимоги про необхідність явки боржника до державного виконавця, які були б отримані боржником ОСОБА_1 та ним проігноровані, державним виконавцем суду не надано.

Крім того, матеріали подання не містять і відомостей про те, що сторона виконавчого провадження ОСОБА_1 достовірно знає про наявність відкритих виконавчих проваджень та повідомлявся про намір державного виконавця здійснити перевірку наявності в нього ліквідного майна, на яке можливо було б звернути стягнення, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла у відведений для вчинення виконавчих дій час.

Крім того, державним виконавцем не доведено, що ним вжито достатніх заходів для виконання вищезгаданих рішень суду і проникнення до житла боржника ОСОБА_1 є єдиним способом їх виконання, як і не доведено, що місцем житла ОСОБА_1 на даний час є квартира АДРЕСА_3 . Посилання державного виконавця на заяву стягувача ОСОБА_2 від 10.09.2018 року, в якій остання вказувала дану адресу, як місце проживання боржника, суд оцінює критично, оскільки така заява була подана ще в 2018 році, що не доводить того факту, що боржник ОСОБА_1 на даний час проживає у вищевказаному житлі, яке боржнику і не належить.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

У частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено обов?язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналогічним за змістом є і п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Крім того, п. 12 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання, а відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

При цьому, необхідно враховувати, що недоторканість житла гарантується статтею 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому, питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Під час розгляду справи судом не встановлено жодних обставин, які б підтверджували той факт, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання виконавчих документів та чинив би державному виконавцю перешкоди в доступі до свого житла для вчинення ним виконавчих дій.

А тому, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні подання державного виконавця головного державного виконавця Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нечипоренко Я.В. про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 головного державного виконавця Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 439 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд ,-

у х в а л и в:

В задоволенні подання головного державного виконавця Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст складений 05.03.2020 року.

Головуючий: В.М. Скляренко