Провадження № 4-с/537/12/2020
Справа № 537/1268/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020р. Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді -Маханькова О.В.,за участю секретаря судового засідання - Костюкевич Н.В.

за участю скаржника - ОСОБА_1 О.В.,

представника ДВС- Мєдвєдєвої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Крюківського районного суду в м. Кременчуці скаргу ОСОБА_2 на дії начальника відділу Козельщинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Мєдвєдєвої О.В., заінтересованої особи АТ КБ «Приватбанк»,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Крюківського районного суду зі скаргою на дії начальника відділу Козельщинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Мєдвєдєвої О.В. та прохав ухвалити рішення, яким скасувати постанову начальника відділу Козельщинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Мєдвєдєвої О.В. від 16.10.2019 року про арешт коштів боржника,як неправомірну.

На обґрунтування заявлених вимог скаржник повідомив, що постановою Крюківського районного суду міста Кременчука від 07.02.2017р. на ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн. Постановою начальника відділу Козельщинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Мєдвєдєвою О.В. від 05.02.2018 року було відкрито виконавче провадження № 55709778. Та постановою від 16.10.2019 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику ОСОБА_2 . Арешт накладено без перевірки призначення розрахункового рахунку, що призвело до накладення арешту на призначену йому пенсію по інвалідності та призначену йому матеріальну допомогу по безробіттю, які є єдиним джерелом доходу ОСОБА_2 для існування. ОСОБА_2 є інвалідом другої групи, що підтверджується Довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ №0074510 від 09.09.2019р. До того ж, його дружина ОСОБА_3 , також є інвалідом третьої групи, що підтверджується . Довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ №0494894 від 10.01.2017р.

Постановою «про арешт коштів боржника» від 16.10.2019р. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках банківської установи на ім`я ОСОБА_2 . За приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Постанову начальника відділу Козельщинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Мєдвєдєвої О.В. від 16.10.2019 року про арешт коштів, боржник по пошті не отримав. Саму постанову він отримав 09.03.2020 року , т.я. раніше не мав фінансової можливості з*їздити до смт. Козельщина, щоб з*ясувати що сталося з його виплатами, адже пенсія по інвалідності та допомога по безробіттю є єдиним його джерелом доходу. Тому прохав поновити строк подання скарги з поважних причин та скасувати постанову начальника відділу Козельщинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Мєдвєдєвої О.В. від 16.10.2019 року про арешт коштів боржника,як неправомірну.

У відповідності до роз`яснень державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГУЮ у Полтавській області він зняти арешт самостійно не може, тому скаржник звернувся для вирішення цього питання до суду.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_2 скаргу підтримав, прохав винести рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні начальник відділу Козельщинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Мєдвєдєва О.В. погоджується зі скаргою ОСОБА_2 .

Представник заінтересованої особи АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з*явилися. Надали заяву про розгляд справи без їх участі та прохали ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд, заслухавши скаржника по справі, проаналізувавши надані суду докази, вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Постановою Крюківського районного суду міста Кременчука від 07.02.2017р. на ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн. Постановою начальника відділу Козельщинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Мєдвєдєвою О.В. від 05.02.2018 року було відкрито виконавче провадження № 55709778. Та постановою від 16.10.2019 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику ОСОБА_2 . Арешт накладено без перевірки призначення розрахункового рахунку, що призвело до накладення арешту на призначену йому пенсію по інвалідності та призначену йому матеріальну допомогу по безробіттю, які є єдиним джерелом доходу ОСОБА_2 для існування.

За приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю (в даному випадку допомоги по безробіттю).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що скарги у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та мають містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувана та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);

4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Скарга подається* до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЩІК України).

Згідно із ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Частиною 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо в заяві стягувана зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувана зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Згідно із ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Тобто за змістом цих норм, виконавцем накладається арешт на грошові кошти, що знаходяться на конкретних рахунках у банках чи інших фінансових установах. Посадова особа органів Державної виконавчої служби не мала правових підстав для винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника від 16.10.2019 року, оскільки ця постанова в порушення вимог закону винесена до виявлення конкретних розрахункових рахунків боржника у банках чи інших фінансових установах.

За таких обставин дії посадової особи під час винесення даної постанови будуть неправомірними, що потягло наслідком обмеження мене у праві на одержання пенсії по інвалідності та допомоги по безробіттю

При цьому умови визначені ст.ст. 68-70 Закону України «Про виконавче провадження» та порядок звернення стягнення на пенсію боржника посадовою особою не додержаний.

Стаття 68 Закону передбачає, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувана або за виконавчими документами, суіца стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Ніяку постанову про звернення стягнення на пенсію чи допомогу посадова особа не виносила, але тим не менше, фактично наклала арешт на вказані виплати не з`ясувавши, на які розрахункові рахунки накладає арешт.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у' разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 26 грудня 2003р. №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

Відповідно до статті 449 ЦПК України , скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України , якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Строк , пропущений скаржником ОСОБА_2 , суд вважає поважним,т.я. проживає він в смт Галещина, а банк та відділ ДВС , знаходиться в смт. Козельщина. Щоб доїхати туди йому потрібні були кошти, адже пенсія по інвалідності та допомога по безробіттю є єдиним джерелом доходу ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 447 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають звернутися до суду із скаргою, якщо вважають що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їх права свободи.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що скарга ОСОБА_2 на дії ДВС підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.4,12,259,447,450, 451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на дії начальника відділу Козельщинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Мєдвєдєвої О.В. - задовольнити.

Скасувати постанову начальника відділу Козельщинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Мєдвєдєвої О.В. від 16.10.2019 року про арешт коштів боржника ОСОБА_2 .

Ухвалу направити до Козельщинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області для виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м.Кременчука протягом 15 днів після її оголошення.

Суддя: Маханьков О.В.