Справа № 331/2181/19
Провадження № 2 /331/119/2020
20 березня 2020 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді: Антоненко М.В.
за участю секретаря: Андрієнко С.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
17.05.2019 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначено, що 24.04.2019 року між позивачами, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 й ОСОБА_5 було укладено договір купівлі - продажу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який зареєстровано в реєстрі за № 3255, та посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І.
Зазначена квартира зареєстрована за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.04.2019 року, що підтверджується витягом за індексним номером 165211655.
Згідно пункту 13 договору купівлі - продажу квартири від 24.04.2019 року, продавці, колишні власника квартири, зобов`язувалися передати квартиру позивачам для вільного користування та безперешкодного володіння не пізніше 24.04.2019 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було доведено, що в квартирі зареєстрований ОСОБА_3 , відповідач у справі, який був зобов`язаний знятися з реєстраційного обліку не пізніше 26.04.2019 року.
П. 13 договору виконано частково. Квартира позивачам передана у вільне користування й володіння, але відповідача не знято з реєстраційного обліку за адресою квартири: АДРЕСА_1 .
У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст. 391 ЦК України.
Реєстрація відповідача ОСОБА_3 у квартирі, яка належить позивачам у справі, порушує їх право, передбачене ст. 317 ЦК України.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Таким чином, позивачі вважають, що відповідач втратив право на користування квартирою, що належить позивачам у справі, у зв`язку із укладенням договору купівлі продажу та набуття позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на таке майно, а тому позов в частині визнання відповідачем таким що втратив право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає до задоволення.
Зазначені вимоги також не протирічать Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»
Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а тому його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації.
У відповідності до п. 3 Правил реєстрації місця проживання, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення у день подання особою документів (п.1.3. Порядку).
Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, що передбачено п.26 вищевказаних правил.
На підставі вищевикладеного просять суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивачів судовий збір у розмірі 768,40 гривень.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 29.08.2019 року на 08 год. 50 хв.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 20.03.2020 року на 09 год. 00 хв.
У судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися. Від їх представника адвоката Тульчевської Н.В. надійшла заява з проханням розглядати справу за їх відсутності. На задоволені позову наполягає. Не заперечує проти винесення заочного рішення.
За клопотанням представника позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.
Представник 3-ї особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1)письмовими, речовими і електронними доказами;
2)висновками експертів;
3)показаннями свідків.
Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 24.04.2019 року між позивачами, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 й ОСОБА_5 було укладено договір купівлі - продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстровано в реєстрі за № 3255, та посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І.
Зазначена квартира зареєстрована за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.04.2019 року, що підтверджується витягом за індексним номером 165211655.
Згідно пункту 13 договору купівлі - продажу квартири від 24.04.2019 року, продавці, колишні власника квартири, зобов`язувалися передати квартиру позивачам для вільного користування та безперешкодного володіння не пізніше 24.04.2019 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було доведено, що в квартирі зареєстрований ОСОБА_3 , відповідач у справі, який був зобов`язаний знятися з реєстраційного обліку не пізніше 26.04.2019 року.
Отже пункт 13 договору виконано частково. Квартира позивачам передана у вільне користування й володіння, але відповідача ОСОБА_3 не знято з реєстраційного обліку за адресою квартири: АДРЕСА_1 .
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Як роз`яснено у п. 34 та п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Стаття 383 ЦК України зазначає, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, суд вважає, що відповідачем ОСОБА_3 не виконані умови договору купівлі-продажу від 24.04.2019 року в частині самостійного зняття з реєстраційного обліку, а тому позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 317, 319, 383, 391 ЦК України, 3, 4, 11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 судовий збір у розмірі 768,40 гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: М.В. Антоненко