Номер провадження: 22-ц/813/2693/20
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М, Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Квартирно-експлуатаційний відділ (КЕВ) м. Одеса,
третя особа Військово-морський ліцей,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження, ухваленогопід головуванням судді Пучкової І.М., -

в с т а н о в и в:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу (КЕВ) м. Одеса, третя особа на стороні відповідача Військово-морський ліцей, про захист житлових прав шляхом надання жилого приміщення у гуртожитку.
В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначив, що він проходить військову службу в Одеському обласному військовому комісаріаті та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 за місцем знаходження військової частини, де проходить військову службу. Проживає за адресою: АДРЕСА_2 на підставі рапорту про надання місця проживання в спеціально пристосованій казармі від 15 жовтня 2014 року. За проживання сплачує відповідно до виставлених рахунків. Приміщення в якому проживає позивач 09 липня 2014 року було передано від Військової академії м. Одеса до КЕВ м. Одеси, і того ж дня від КЕВ м. Одеси до ОСОБА_3 . Спірне приміщення є будівлею, яка розташована на території військової частини для тимчасового проживання військовослужбовців та не зареєстрована в виконавчих органах місцевого самоврядування як об`єкт житлового фонду. Тому позивач звернувся до КЕВ м. Одеси та ОСОБА_3 із заявою про звернення до Київської районної адміністрації Одеської міської ради із документами, які необхідні для реєстрації приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , як службового житла та підготовки документів для отримання ордеру на вселення у вказане службове приміщення. Відповідно до відповіді начальника КЕВ м. Одеси у задоволенні цієї заяви відмовлено.
Тому, на підставі вищевикладеного, позивач просив суд зобов`язати КЕВ м. Одеси звернутися до Київської районної адміністрації Одеської міської ради із документами, які необхідні для реєстрації приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , як службового житла та підготовки документів для отримання ордеру на вселення у вказане службове приміщення.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження з підстав того, що позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 , представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвала суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитку є житловими (цивільними) спорами незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень, як відповідача.

Відзиву до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Однак, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст.ст. 55, 124), а ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративним справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того, чи іншого виду судочинства, є суб`єктивний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріально-правових відносин у їх сукупності.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції зазначив, що звертатися з позовною вимогою до Київської районної адміністрації Одеської міської ради з документами, які необхідні для реєстрації спірного приміщення, як службового житла, є правом, у разі його порушення, а не обов`язком КЕВ.
Також судом зазначено, що спірні питання, за їхньої наявності, що виникли між двома юридичними особами, вирішуються в порядку господарського судочинства.
Крім того, за позовною вимогою до КЕВ про зобов`язання підготувати документи для отримання позивачем ОСОБА_1 ордеру на вселення у службове приміщення вбачається, що спірне приміщення, яке, про що зазначає позивач, на цей час не набуло статусу службового, у будівлі, яка призначена для використання в учбовому процесі Військово-морського ліцею м. Одеса, є спором, якщо він існує, між двома юридичними особами, та також повинен вирішуватися в порядку господарського судочинства.
У зв`язку з чим, суд зазначив, якщо фізична особа ОСОБА_1 вважає, що існують порушення його прав, свобод, інтересів з боку суб`єктів владних повноважень, він може оскаржити рішення, дії чи бездіяльність таких суб`єктів владних повноважень у порядку адміністративного судочинства шляхом звернення з відповідним адміністративним позовом.
Так, відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу (КЕВ) м. Одеса, третя особа на стороні відповідача Військово-морський ліцей, про захист житлових прав шляхом надання жилого приміщення у гуртожитку, у якому просив зобов`язати КЕВ м. Одеси звернутися до Київської районної адміністрації Одеської міської ради із документами, які необхідні для реєстрації приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , як службового житла та підготовки документів для отримання ордеру на вселення у вказане службове приміщення.
Тобто, зміст позовної заяви свідчить про те, що позивач звернувся до суду з даним позовом для отримання ордеру на вселення у службове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 4, ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Отже, цей позов поданий ОСОБА_1 про захист його житлових прав, тобто у сфері житлових правовідносин.
До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів, прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового розгляду.
До компетенції господарських судів віднесені справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов`язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.
Отже, господарському суду підвідомчі корпоративні спори: між учасниками товариства; між учасником та господарським товариством, які мають бути пов`язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства.
Варто враховувати, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є не лише суб`єктний склад спірних правовідносин, а й предмет спору та характер цих правовідносин.
При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
З урахуванням наведеного надзвичайно важливого значення набуває необхідність належного з`ясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Таким чином, апеляційний суд доходить до висновку, що відмова у відкритті провадження з підстав п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України є неправомірною.

Оскільки спірні правовідносини пов`язані із захистом порушених житлових прав, а саме отриманням позивачем ордеру на вселення у службове приміщення, даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі характер спірних правовідносин не з`ясував, на зазначене уваги не звернув, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки неправильне застосування ст.186 ЦПК України призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи наведені обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження скасувати, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення..

Повний текст судового рішення складений 05 березня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра