пр.№2/756/717/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Луценко О.М.,

при секретарі - Пляса Б.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В

у листопаді 2018 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила , що вона з 30.10.2010 по ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала у шлюбі с ОСОБА_2 . В шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З часу розірвання шлюбу ОСОБА_2 не спілкується з сином, не бачиться, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться життям дитини, його здоров`ям, не знає, де навчається син хоча завжди мав можливість спілкування.

Відповідач не має бажання спілкуватися з сином, проходить повз дитину на вулиці, коли зустрічає. На прохання позивачки у наданні допомоги по вихованню дитини, відповідач не реагує, таким чином ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відсутність батька в житті сина призвела до втрати між ним та сином родинного зв`язку.

ОСОБА_2 відмовився надавати матеріальну допомогу на дитину добровільно, від контактів з позивачкою відмовився. Відповідач офіційно не працює, проте отримує неофіційний заробіток, який витрачає на власні потреби, потребами своєї дитини не цікавиться і в належному розмірі не забезпечує.

Після безрезультатних спроб домовитись з відповідачем з приводу участі у вихованні та утриманні сина, позивачка звернулась до суду за захистом порушених прав та законних інтересів свого сина та себе.

Наказом Оболонського районного суду м. Києва від 13.08.2018 у справі 756/8958/18 стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, посилаючи з 18.07.2018 і до досягнення повноліття.

Враховуючи рівень життя відповідача - його численні закордонні поїздки, та наявність хронічних захворювань у сина та постійна необхідність у лікуванні, оздоровленні, розвитку та вихованні дитини, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів у більшому ніж 50% прожиткового мінімуму розмірі. Відповідачем оскаржувалось рішення суду з метою зменшення розміру аліментів.

Позивачка посилається на те, що таке безвідповідальне та цинічне ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачем є наслідком зловживання ним наркотичними засобами. Разом з тим, будучи засудженим за ч.1 ст. 309 КК України за вироком Деснянського районного суду м.Києва від 14.02.2018 ОСОБА_2 лікується анонімно і на обліку в наркологічних лікарнях не перебуває, що позбавляє можливості вирішити питання щодо визначення ступеня хронічної наркозалежності.

Позивачка зазначає, що як мати дитини розуміє важливість батьківського виховання в житті сина, а тому неодноразово намагалася вплинути на ОСОБА_2 та його поведінку, щоб він реалізовував свої права та виконував обов`язки щодо сина, проте марно, такі спроби є без результативними і лише травмують сина, який вважає, що він батьку байдужий.

ОСОБА_1 на підставі вимог п.2 ч.1 ст. 164 СК України просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та розподілити судові витрати.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала. Додатково суду пояснила, що на час розлучення її та відповідача сімейне життя було жахливе через наркозалежність останнього, його агресію в стані наркотичного сп`яніння, відповідач кидався на неї з ножем, погрожував виплигнути з вікна. Фізичне та психологічне насилля відчула не тільки вона, а й маленький син, який був свідком агресії батька і сам декілька разів отримав від батька ударів рукою. Проживали вони втрьох, а тому син став свідком та учасником цих подій. Відповідач своїх дій в стані наркотичного сп`яніння не пам`ятає і не визнає, а тому добитися відповідального ставлення до лікування неможливо.

Зазначила, що вона ніколи не чинила перешкод у спілкуванні батька з сином. Навпаки спочатку розлучення часто просила відповідача посидіти, або погуляти з сином, коли він був маленький. Просила матеріальної допомоги, оскільки син хворіє на бронхіти. Отримувала відмову . Заперечення відповідача проти позову та його прохання на комісії у службі у справах дітей надати йому шанс стати батьком є лише маніпуляцією та неправдою через стягнення з нього аліментів та наявність реєстрації сина в його квартирі, чого він не бажає і просив зняти сина з реєстрації в обмін на визнання позову.

Позивач зазначила, що її син ОСОБА_3 за її зусиль, з допомогою її батьків та чоловіка, з яким вона проживає, має родину, живе в гармонії, любові та піклуванні, не тільки не проявляє інтерес до біологічного батька, а й побоюється його, оскільки сам пам`ятає його негативне відношення. Син називає вітчима батьком, навчається в школі та відвідує додаткові гуртки, вчиться та розвивається і заслуговує на поважне ставлення до своїх прав з боку батьків та державних органів, а тому просила позов задовольнити та стягнути судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Богдан О.О. в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити його на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України, Конвенції ООН про права дитини, що ратифікована Постановою ВРУ №789-ХІІ 27.02.1991 року , рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», рішення ЄСПЛ у справі «М.С. проти України». Зазначила, що ухилення від виконання батьківських обов`язків проявилось саме у винних діях відповідача, оскільки він мав можливість протягом 6 років приймати участь у вихованні сина та самоусунувся від своїх обов`язків. У вирішенні спору має бути приділена увага вирішенню інтересів дитини перш за все і інтереси батьків не можуть превалювати над забезпеченням інтересів дитини.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду відзив на позовну заяву та в судовому засіданні проти позову заперечував. Пояснив суду, що дійсно вживав наркотики, був засуджений та наразі вилікувався. Підтвердив, що батьківські обов`язки не виконує, але буде виконувати в майбутньому, коли син виросте і прийде до нього. Зазначив, що до розірвання шлюбу приймав участь у вихованні сина, а наразі за рішенням суду сплачує аліменти. Вважає, що позивач чинила йому перешкоди у спілкуванні з сином, проте доказів він не має.

В судове засідання 28.02.2020 ОСОБА_2 не з`явився , подав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, просив в задоволенні позову відмовити.

Суд , враховуючи думку учасників процесу, прийшов до висновку про можливість задоволення заяви відповідача та закінчення розгляду справи у його відсутність.

Представник третьої особи служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації Карпенко О.М. в судовому засіданні пояснила, що надаючи висновок 19.03.2018 про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , служба надала можливість батьку реалізувати свої права та обов`язки з метою забезпечення інтересів дитини, оскільки батько висказав таке бажання на комісії. Враховуючи, що відповідач за 11 місяців, що минули з часу надання висновку до судового засідання, не зустрівся з сином жодного разу, офіційно відмовився зустрітися у присутності психолога, не підтвердив виказаного комісії бажання виховувати свого сина діями, вважає, що суд може не приймати за доцільне висновок комісії та ухвалити рішення на підставі зібраних доказів у сукупності та задовольнити позов.

Суд, вислухавши сторони, учасників судового розгляду, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позові вимоги ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений 30.10.2010 та зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві за № 1766 (свідоцтво про шлюб а.с.9 т.1).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.07.2014 позов між сторонами розірвано (а.с.15 т.1).

ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження відділу реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві №580 від 10.03.2011 (а.с.10 т.1). Мати змінила прізвище після розлучення на ОСОБА_2 а.с.14 т.1.

Зареєстрований неповнолітній ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 за місцем реєстрації відповідача.

Проживає дитина з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Судовим наказом Оболонського районного суду м. Києва від 13.08.2018 з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.11 т.1).

Довідкою середньої загальноосвітньої школи № 146 м. Києва (а.с.13 т.1, а.с.78 т.2) характеристикою дитини (а.с.79 т.2), довідкою з спеціалізованої дитячо-юнацької школи олімпійського резерву з футболу «Зміна» (а.с.80,81 т.2) підтверджується, що неповнолітній ОСОБА_3 є здібним учнем, відвідує школу, гуртки футболу та басейн. Привозить і забирає дитину мати, яка відвідує і батьківські збори та приймає участь у роботі батьківського комітету. Батько дитини в школі сина не відвідував, участі у шкільному житті дитини не приймає. Зазначені довідки є підтвердженням того, що загальною освітою та додатковим розвитком дитини займається виключно ОСОБА_1 .

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14.02.2008 ОСОБА_2 засуджений за ч.2 ст. 309 КК України за незаконне придбання, перевезення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту за попередньою змовою групою осіб (а.с. 25-25 об.).

Відповідачем надано копії платіжних доручень, які не завірені належним чином і не містять його прізвища та цільового призначення, а тому судом оцінюються як недопустимий доказ фінансової дії про оплату у даній справі.

Заява від батька про його згоду на тимчасовий виїзд за кордон (а.с.70 т.1) даний відповідачем 11.07.2017 на виїзд з 11.07.2017, що підтверджує пояснення позивача про невиконання батьком домовленостей своєчасно, що призвело до порушення планування відпочинку з дитиною.

Відповідачем надано копії документів на підтвердження стану свого здоров`я (а.с.71-81 т.1) . Пояснень з приводу наявності оригіналів даних довідок відповідач суду не надав. Також не пояснив, що саме він підтверджує, або спростовує цими доказами, з огляду на можливість виконання батьківських обов`язків. Копії не завірені належним чином, а отже не можуть бути визнані допустимими доказами.

Надані відповідачем копії фотокарток не завірені належним чином, не містять вказівки місця знаходження оригіналів та дати фотографування. З огляду на дитину, що відображена на фото - дитина дошкільного віку (а.с.87-106). З пояснень ОСОБА_1 відповідач дійсно деколи проводив час з сином , коли вони перебували в шлюбі, оскільки вона завжди наполягала на цьому. Інших пояснень з приводу доказів відповідачем суду не надано. Таким чином зазначені фото є недопустимими доказами і не відносяться до спірного періоду, отже не доводять підстави не виконання чи виконання батьківських обов`язків.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження місця роботи та доходу, поважних причин обмеження часу для здійснення своїх батьківських обов`язків.

Відповідач не визнав факт вживання ним наркотичних засобів останні 6 років та підтверджує це довідкою лікарні «Соціотерапія» про те, що не знаходиться на обліку. Зазначене спростовується постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.08.2019 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП . ОСОБА_2 відмовився пройти обстеження на вимогу працівників поліції на наявність наркотичного сп`яніння в той час , коли розглядалась дана справа, в якій позивачка стверджує про вживання ним наркотиків (а.с. 65-65 об. том 2). В судовому засіданні пояснити причину своєї відмови відповідач не зміг, зазначив, що він продовжує керувати автомобілем, постанову виконав в частині штрафу.

З сайту ІНФОРМАЦІЯ_6 завантажені фото ОСОБА_2 як фото «ІНФОРМАЦІЯ_7» відповідно до інформації даного центру 21.04.2016 зазначено, що особа на фото рік потому лікувалась і отримує привітання з приводу року тверезого життя (а.с.118-121). Відповідачем знаходження та лікування в зазначеному центрі не оспорювався. Даний факт спростовує пояснення відповідача про те, що після засудження він не вживає наркотики.

Відповідач не заперечував і ту обставину, що ним була виставлена до інтернету на продаж квартира, в якій зареєстрований його неповнолітній син ( а.с.115-116 т.2), зазначене було пояснено тим, що мати ОСОБА_2 потребувала фінансової допомоги у зв`язку з хворобою. Потім пояснив, що він з матір`ю бажали придбати дві квартири. Доказів лікування матері, або оплати лікування , інвалідності тощо відповідачем не надано. Разом з тим ОСОБА_2 не заперечував , що в цей час здійснював закордонні поїздки на відпочинок.

Зазначені суперечності у поясненнях відповідача ним не усунені і підтверджують їх надуманість та неправдивість.

Пояснення ОСОБА_2 в судовому засіданні про те, що позивачка чинить перешкоди у побаченні з сином суд також оцінює як неправдиві, оскільки з часу надання висновку службою у справах дітей 19.03.2019 року ОСОБА_2 жодного разу не зустрівся з сином, такого бажання не проявляв, до психолога не звертався, за пропозицію психолога відвідати його разом з сином відмовився, тобто не вчинив жодної дії, направленої на відновлення зв`язку з сином.

Рішенням комісії Оболонської районної державної адміністрації м. Києва сім`ю направлено до Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. За інформаційною довідкою психолога Центру, ОСОБА_3 не включає батька до кола своєї сім`ї, знайомитись та бачитись з батьком не бажає. Сім`я його соціально активна і позитивна. Вихованню допомагає відчим. Проведення роботи з сім`єю Центром соціальних служб підтверджується інформаційною довідкою, актом про результати соціального візиту, висновком та актом оцінки потреб сім`ї а.с. 70-77 т.2.

Встановлено, що характеризується ОСОБА_3 в школі позитивно, добре розвивається, є добросовісним та розумним хлопчиком, отримує належне виховання та утримання, відвідує секцію футболу та басейн, що свідчить про належне виховання матір`ю дитини та створення умов для розвитку особистості.

Листом Оболонського районного в м. Києві Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 13.01.2020 підтверджується, що фахівцями Центру було запрошено на консультацію батька дитини ОСОБА_2 , який у своїй заяві від 06.12.2019 дозвіл на роботу з ним та дитиною не надав, а тому робота психолога протягом 2019 року не проводилася (а.с. 131 т.2).

За результатами роботи Центру соціальних служб - ОСОБА_3 членами його сім`ї - матір`ю та вітчимом створені комфортні та позитивні умови життя в колі сім`ї та турботи. Відкритість позивачки щодо роботи служб та психологів свідчить про намагання вирішити питання спілкування з батьком з урахуванням інтересів дитини.

Заключенням за даними експериментально-психологічного дослідження доктора медичних наук , доцента, лікаря-психолога ОСОБА_11 (а.с. 82-83 т.2) у ОСОБА_3 за результатами виявлено високий рівень внутрішньої напруги, пов`язаною з наявною ситуацією фактично відсутніх взаємин з біологічним батьком, тривога та негативне ставлення до спілкування з біологічним батьком, позитивні емоційні стосунки з матір`ю та її чоловіком.

Практичний психолог середньої школи №146 ОСОБА_12 у своїх рекомендаціях неповнолітньому ОСОБА_3 також послалась на його тривожний стан що стосується відносин до нього біологічного батька та зазначила, що питання щодо спілкування ОСОБА_3 з батьком слід вирішувати виходячи з інтересів дитини (а.с.172-173 т.2).

ОСОБА_1 має повну вищу освіту за спеціальністю «Міське будівництво та Господарство» Київського національного університету будівництва та архітектури (а.с.84-88). Трудовою книжкою підтверджується наявність у ОСОБА_1 трудового стажу, наразі позивачка займається приватною справою на дому. ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку «Бронхо-легеневий профіль», мати періодично оздоровлює сина, забезпечує його лікування, що підтверджується відвідуванням місця відпочинку у 2019 - це база відпочинку «Кіпарис».

Висновком Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.03.2019 №104-2761 встановлено, що ОСОБА_2 участі у вихованні сина ОСОБА_3 не приймає , хлопчик висловлює своє небажання бачити біологічного батька, висловлює тривожність щодо нього, хлопчик більше 3 років батька не бачив і почав відвикати від нього, син висловив відчуття загрози від батька, злість та образу за минулі його агресивні дії, рекомендовано не змінювати стиль та спосіб життя дитини . Батько підтвердив , що раніше вживав наркотичні засоби, проте пройшов реабілітацію та протягом тривалого часу їх не вживає і бажає виховувати дитину. Комісія не рекомендувала позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 ( а.с.39-41 т.2).

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до служби у справах дітей для вирішення питання щодо контролю службою виконання батьком своїх обов`язків.

Прийнятими службою та Центром соціальних служб заходами залучити ОСОБА_2 до участі у вихованні дитини не виявилось можливим з причин його відмови.

Відповідно до вимог ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Враховуючи, що представник служби у справах дітей висловила свою думку щодо захисту інтересів дитини і не наполягала на врахуванні висновку, а також ту обставину, що висновок даний 25.03.2019, тобто минуло достатньо часу, за який ОСОБА_2 за бажання міг реалізувати свої права батька та виправити ситуацію щодо своєї участі у вихованні дитини, суд не погоджується з висновком служби у справах дітей від 25.03.2019 щодо недоцільності позбавлення батьківських прав.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_3 , працює завучем загальноосвітньої школи. Пояснила, що за час перебування сторін в шлюбі, ОСОБА_2 вживав наркотики, в такому стані вів себе агресивно, онук часто лякався і плакав. Донька довго намагалась його лікувати та доглядала його , намагалась врятувати сім`ю. Вона неодноразово зверталась до матері відповідача, щоб та вплинула на сина, проте його мати відноситься до наркотиків як до «ліків» і сама їх сину давала. ОСОБА_2 бив дружину і погрожував їй, онук став свідком такого ставлення. Після розлучення відповідач не намагається побачитись зі своїм сином і жодної участі в його житті не приймає. У 2014 році вона востаннє бачила відповідача на дні народження ОСОБА_3 . Відповідач був стані наркотичного сп`яніння за столом. Це було очевидно і помітили всі гості. Вона працює завучем у школі, де навчається онук і не було жодного випадку, щоб відповідач приходив до сина, або скаржився , що його не пускають до нього чи чинять перешкоди. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та є небезпечним для дитини з огляду на спосіб свого життя.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що був другом сім`ї, знає, що ОСОБА_2 вживав і вживає наркотики, він його не один раз підвозив, коли той був в стані наркотичного сп`яніння. ОСОБА_2 розповідав , що у такому стані хапався за ніж і мало лиха дружині не накоїв. Пояснив, що ОСОБА_2 нічого як батько в собі не має і не робить, що у дитини батьком є інший чоловік, який ним опікується разом з позивачкою. Сином не займається , від батьківства ухиляється.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є подругою ОСОБА_1 , знає про її сімейне життя з ОСОБА_2 . За час подружнього життя ОСОБА_2 вчиняв фізичне та психологічне насилля в сім`ї по відношенню до дружини та малолітнього сина - міг вдарити при дитині, шантажував дитиною, під дією наркотиків вів себе неадекватно, погрожував суїцидом, перепадало і сину. Дитина плакала та лякалась батька. На наступний після вживання наркотиків день ОСОБА_2 нічого не пам`ятав. ОСОБА_1 намагалась робити все, щоб у сина був батько, проте марно, оскільки ОСОБА_2 це не потрібно. У навчанні, вихованні, лікуванні дитини ОСОБА_2 участі не приймав і не приймає. Знає, що позивачка просила відповідача допомогу з вихованням дитини та грошима на утримання та лікування проте отримувала відмову. За роки після розлучення ОСОБА_2 себе як батько не проявив, сином не цікавиться. Після розлучення батьків ОСОБА_3 дуже змінився на краще - став спокійним та веселим хлопчиком. Мати забезпечує дитину всім , що йому потрібно. Він живе в люблячій родині.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що є хрещеною матір`ю ОСОБА_3 , добре знає його батьків. На дні народження ОСОБА_3 у 2014 році бачила ОСОБА_2 у неадекватному стані - сидів у кутку, на питання не відповідач, очі дивились в одну точку, з рота текла слина. Вважає, що він був у стані наркотичного сп`яніння. В травні 2014 позивачка приїхала до неї з сином дуже збуджена, на її обличчі та тілі були синці. Хрещеник був переляканий. ОСОБА_1 розповіла, що ОСОБА_2 побив її та приставив ножа до шиї, погрожував перерізати горло та покінчити життя самогубством. Це відбувалося на очах дитини. Вона залишилась у неї пожити. ОСОБА_2 дзвонив та погрожував.

Як хрещена мати свідок була присутня на всіх днях народженнях ОСОБА_3 з часу розлучення , батька на них не було. Вона запитувала у хрещеника, чи вітав його батько та ОСОБА_3 говорив, що ні. Відповідач не цікавиться дитиною, участі в житті дитини не приймає. Наразі ОСОБА_3 є життєрадісною дитиною, у родині гарна та сприятлива для дитини атмосфера.

Пояснення свідків підтверджують ухилення відповідача протягом 6 років від виконання батьківських обов`язків.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до Конституції України та Конвенції ООН про права дитини, що ратифікована Постановою ВРУ №789-ХІІ 27.02.1991 року, має право на зростання для повного та гармонійного розвитку у колі сім`ї, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Дитина зростає у сім`ї, де батьківські обов`язки щодо нього виконує чоловік ОСОБА_1 , якого хлопчик називає батьком. ОСОБА_3 знаходиться в тому віці, коли розуміє відношення до себе членів своєї сім`ї.

Держави-учасниці Конвенції ООН Про права дитини , якою є і Україна, зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та піклування, які необхідні для його благополуччя, приймаючи до уваги і обов`язки її батьків та з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи.

За ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.19 Конвенції держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних та просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного і психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого чи брутального поводження з боку, зокрема, батьків.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька та дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку встановленому ст.ст. 122 та 125 цього Кодексу.

За вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Так, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, що закріплено відповідно у ст. 150 СК України.

Батьки зобов`язанні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Стаття 155 СК України встановлює, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

ОСОБА_2 проявив не тільки повну відсутність виховання дитини, а й демонстрацію сину негативної та аморальної поведінки як чоловіка , батька та людини; відсутність бажання змінити свої відносини навіть завдяки рішенню служби, що надала йому таку можливість.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Справа ЄСПЛ «Мамчур проти України» - встановлено необхідність першочергового захисту та пріоритету - інтересів дитини.

Рішенням у справі «М.С. проти України» ЄСПЛ зауважив, що при визначені найкращих інтересів дитини у кожній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною. Мати ОСОБА_3 цілком здатна забезпечити збереження зв`язків дитини з сім`єю, яка дбає про належне зростання дитини, а не існує лише формально. Позивачем вчинено всіх можливих заходів для забезпечення сину повної родини з участю батька , проте батько дитини створює для цієї сім`ї статус неблагополучної та внаслідок своєї поведінки втратив зв`язок з сином.

Другий аспект, що необхідно врахувати - у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Мати в силу вільного графіка своєї роботи здатна приділяти сину стільки уваги, щоб він завжди відчував себе у безпеці, спокою та стабільності. Не можна вважати безпечним та спокійним життя ОСОБА_3 з батьком, який говорить, що вилікувався службі у справах дітей та умовляє, що бажає бути справжнім батьком , а натомість за 9 місяців не тільки жодного разу не зустрівся з сином, а й відмовив психологу у зустрічі та налагодженні відносин з сином та продовжує вживати наркотики. Такого «батька» не можна назвати благонадійним.

Служба у справах дітей та центру соцслужб для сім`ї, дітей та молоді своїм висновком надала відповідачу можливість здійснювати свої батьківські права, а центр надав юридичну та психологічну допомогу сім`ї, чим було забезпечено баланс прав та законних інтересів відповідача поряд з іншими учасниками. Разом з тим , відповідач , отримавши потрібний йому висновок , свої права та обов`язки не реалізував, чим остаточно підтвердив відсутність наміру здійснювати батьківські права.

Суд не приймає як доказ на підтвердження виконання батьківських обов`язків рішення судів про стягнення аліментів, оскільки таке стягнення не є добровільним і реалізована позивачем в судовому порядку примусово. Крім того, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.02.2019 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 05.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто додаткові витрати на дитину щомісячно по 500 грн.

Стягнуто витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_2 оскаржив рішення суду з підстав необґрунтованості розміру суми через великий розмір. Постановою Київського апеляційного суду від 27.06.2019 апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволені частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28.02.2019 скасовано та ухвалено по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за минулий час, збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини - задоволено частково.

Змінено розмір стягнутих на підставі наказу Оболонського районного суду м. Києва від 13.08.2018 аліментів, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання постановою законної сили і до повноліття дитини.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1666 грн. та на корить держави 768,40 грн.

Постановою Верховного Суду від 29.01.2020 касаційна скарга залишена без задоволення, постанова Київського апеляційного суду від 27.06.2019 без зміни.

Відповідно до зазначених вище процесуальних документів відповідач сплачує на утримання сина 1500 грн. на місяць, що не може вважатися таким розміром, що може забезпечити всі потреби дитини на високому рівні та не впливає на обсяг виконання батьківських обов`язків у питанні виховання дитини, що визначені СК України.

З врахуванням викладеного вище, оцінюючи у сукупності зібрані в судовому засіданні та досліджені докази , суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача всі підтверджені судові витрати, що на день ухвалення рішення становить судовий збір за подання позову до суду в розмірі 704,80 грн. (а.с.46а т.1) та за витребування доказів в розмірі 384,20 (а.с.162 т.1), всього 1089,00 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 164, 121, 141, 150, 155, 19 СК України, ст.ст.3, 19 Конвенції ООН про права дитини, що ратифікована Постановою ВРУ №789-ХІІ 27.02.1991 року, рішеннями ЄСПЛ у справах «Мамчур проти України», «М.С. проти України»,ст.ст. 141, 263-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Києва, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого АДРЕСА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Києва, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір в сумі 1089грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подано Київському апеляційному суду, через Оболонський районний суд м. Києва протягом 30 днів, з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів після отримання копії рішення стороною, яка не була присутня при його оголошені.

Суддя: О.М.Луценко