Справа № 450/2990/18 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/387/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:36
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

адвоката Михалевського Ю.Р.

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення зі згаданого відповідача на користь позивача 71 000 грн.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 18 серпня 2014 року ОСОБА_1 (Довіритель) та фізична особапідприємець ОСОБА_2 (Повірений) уклали Договір доручення № 9 та Додаток № 1 до цього Договору. Згідно п. 1.1 Договору доручення Довіритель доручає, а Повірений бере на себе зобов`язання надати юридичні послуги, пов`язані із забезпеченням прав та інтересів Довірителя, а Довіритель зобов`язується прийняти належним чином надані Повіреним Послуги та сплатити Повіреному винагороду, відповідно до умов цього Договору. Пунктом 3.1 Договору доручення встановлено, що вид Послуг, термін виконання та оплата встановлюється окремими додатками до цього Договору. Згідно Додатку № 1 до Договору доручення, Довіритель є учасником Фермерського господарства «Любомир-МГ» та виявив бажання вийти з числа учасників Господарства, проте через дії інших учасників не може реалізувати своє законне право, а тому перед Повіреним ставиться завдання здійснити юридичний супровід виходу Довірителя з числа учасників Господарства, що включає представлення інтересів Довірителя перед третіми особами, в судових установах та інших організаціях, підприємствах і установах. Розмір винагороди Повіреного встановлюється в розмірі 10 % від суми коштів або інших матеріальних благ отриманих Довірителем в результаті виходу з числа учасників Господарства.

22.12.2014 року відповідач надав позивачу та третій особі нотаріально завірену довіреність з правами представництва та приймання певних рішень від імені відповідача.

В період з 18.08.2014 року по 05.11.2015 року Повірений надавав Довірителю юридичні послуги, а саме: юридичний супровід виходу Довірителя з числа учасників ФГ «Любомир-МГ».

Складністю виконання поставленого завдання була відсутність сформованого складеного капіталу ФГ «Любомир-МГ», оскільки згідно відомостей з Єдиного державного реєстру станом на 24.02.2015 року розмір статутного капіталу ФГ «Любомир - МГ» значився 0,00 грн. і внески його трьох учасників по 0,00 грн.

У жовтні 2015 року позивачу стало відомо, що відповідач отримав від двох інших членів ФГ «Любомир-МГ» пропозицію щодо врегулювання спору, яка полягала у: 1) відмові від виходу з числа членів господарства, 2) визначенні частки кожного з учасників у урахуванням трудового та фінансового внеску кожного, 3) подальша спільна участь у господарській діяльності господарства. Така компромісна пропозиція якнайкраще підходила усім учасникам корпоративного спору. 05.11.2015 року позивач отримав від відповідача заяву про скасування довіреності та Заяву про розірвання Договору доручення.

Таким чином, Договір доручення з ініціативи відповідача 15.11.2015 року був розірваним, що не припинило зобов`язання відповідача оплатити позивачу винагороду, а саме: 10 % від коштів чи матеріальних благ отриманих відповідачем. 01.03.2017 року позивач звернувся до відповідача із претензією, якою вимагав виплати винагороду у розмірі 1 006 000 грн., у виплаті якої відповідач йому відмовив. Позивач вважає, що має право отримати від відповідача заборгованість у розмірі 1 006 000 грн.; інфляційні втрати - 142 120 грн. 92 коп.; 3 (три) відсотки річних - 43 492 грн. 27 коп.; проценти - 214 443 грн. 37 коп., однак у цьому позові заявляє лише частину вимог до відповідача, а саме: заборгованість у розмірі 41 000 грн.; інфляційні втрати - 10 000 грн.; три відсотки річних - 10 000 грн.; проценти за користування чужими коштами - 10 000 грн. (а.с. 2-5).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 145-148).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вважає, що „предметом позову є майнові вимоги, що виникли у Позивача внаслідок розірвання договору з ініціативи Відповідача, однак суд „зробив висновок про майнові вимоги, що виникають з належного виконання Позивачем договору (досягнення результату) та кореспондуючого обов`язку Відповідача оплатити надані послуги (а.с. 150-152).

Позивач (апелянт), будучи своєчасно (08.04.2020 року) належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи 15.06.2020 року (а.с. 176), в судове засідання не з`явився і про причини такої неявки суд не повідомив.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відтак, колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта (позивача) на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На твердження позивача (апелянта), „предметом позову є майнові вимоги, що виникли у Позивача внаслідок розірвання договору з ініціативи Відповідача.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що 18 серпня 2014 року між сторонами даного спору було укладено Договір доручення, а також Додаток № 1 до цього Договору доручення, згідно умов якого (Додатку № 1) Повірений (позивач) взяв на себе зобов`язання здійснити юридичний супровід виходу Довірителя (відповідача) з числа учасників Фермерського господарства «Любомир-МГ». При цьому розмір винагороди Повіреного було передбачено у розмірі 10 % від суми коштів або інших матеріальних благ отриманих Довірителем в результаті виходу з числа учасників згаданого Фермерського господарства.

Пунктом 3.10 Договору доручення встановлено, що у випадку дострокового з ініціативи Довірителя розірвання цього Договору чи відкликання Довірителем виконання певної Послуги, і при цьому це не пов`язано з діями/вчинками/поведінкою Повіреного, «Повірений має право на отримання винагороди в обсязі, що обумовлена за повне виконання Послуги» (а.с. 6-7, 8).

Тобто, як вбачається з вищенаведеного, «отримання винагороди» «у випадку дострокового з ініціативи Довірителя розірвання цього Договору» обумовлено «повним виконанням Послуги», надання якої в даному випадку мало б закінчитись виходом відповідача з числа учасників Фермерського господарства «Любомир-МГ» та отриманням ним коштів або інших матеріальних благ в результаті такого виходу.

В той же час, позивачем не було подано до суду жодних доказів, які б свідчили про вихід відповідача з числа учасників Фермерського господарства «Любомир-МГ» та отримання ним будь-яких коштів або інших матеріальних благ в результаті такого виходу.

За наведених обставин у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для задоволення позовних вимог позивача, які (на його ж твердження) виникли у нього «внаслідок розірвання договору з ініціативи Відповідача, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно „зробив висновок про майнові вимоги, що виникають з належного виконання Позивачем договору (досягнення результату) та кореспондуючого обов`язку Відповідача оплатити надані послуги, до уваги прийматися не можуть.

Частиною 2 статті 356 ЦПК України встановлено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (пункти 5 і 6).

В той же час, подана позивачем апеляційна скарга не містить доводів стосовно того, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які обставини та (або) докази, що мають значення для справи, були установленими чи оціненими судом неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини та (чи) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи, так само, як не містить заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2019 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 18 червня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.