Провадження №6/522/53/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Скибінської Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі подання головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області В.О. Перчика про застосування примусового приводу до боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2018 року головний державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області В.О. Перчик звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із поданням про застосування примусового приводу до боржника ОСОБА_1 ..

Обґрунтовуючи вимоги подання, державний виконавець зазначає, що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №53366869 з примусового виконання виконавчого листа №522/11429/13-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 08.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості.

Вимоги виконавчого листа станом на день звернення до суду з поданням боржником не виконані, будь-яких дій, спрямованих на виконання вимог рішення суду, боржником не здійснено. На виклики державного виконавця від 20.06.2017 року, 07.08.2017 року та 03.05.2018 року боржник не з`явився, що стало підставою для звернення до суду із вказаним поданням.

Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду справа надійшла в провадження судді Загороднюка В.І. Розпорядженнями керівника апарату суду від 24.02.2020 року №113/20 та №112/20 у зв`язку із звільненням судді Загороднюка В.І. на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 27.12.2018 року №4049/0/15-18 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, справу було передано на повторний автоматизований розподіл та 24.02.2020 року справа надійшла до провадження судді Донцова Д.Ю., матеріали якої суддею отримані 25.02.2020 року.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду подання повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області від 13.02.2017 року відкрито виконавче провадження №53366689 з виконання виконавчого листа №522/11429/13-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 08.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 102 259,55 грн.

Як зазначив державний виконавець, копію зазначеної постанови було направлено на адресу боржника, однак жодних доказів, які б свідчили про направлення вказаної постанови боржнику та її отримання останнім, державним виконавцем до суду не надано.

03.05.2018 року державним виконавцем складено виклик про з`явлення боржника до державного виконавця та вимогу про надання пояснень за фактом невиконання вимог виконавчого документа, подання декларації про доходи та майно та інших відомостей, необхідних для повного та своєчасного виконання рішення суду.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо направлення вказаного виклику та вимоги на адресу боржника, отримання їх останнім та ознайомлення боржника із змістом даних листів.

Окрім цього в матеріалах справи містяться акти державного виконавця, складені за фактом виходу за місцем проживання боржника, з яких вбачається, що боржника не виявлено. Разом з тим, з вказаних актів неможливо встановити дату їх складення, а також відсутнє зазначення щодо наявності понятих та їх підписи, у зв`язку з чим суд не сприймає вказані документи як належні, допустимі та достатні докази на підтвердження доводів державного виконавця.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно вимог п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, обов`язковість рішень суду є одною із основних засад судочинства, отже невиконання судового рішення є порушенням норм Конституції України, які є нормами прямої дії.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник-фізична особа-також про зміну місця роботи. Боржник зобов`язаний: 1)утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3)за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4)повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5)своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6)надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ч.4 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

При цьому під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, суд розуміє будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як привід боржника.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Таким чином, законодавством не передбачене обов`язкове застосування приводу за наявності невиконаних зобов`язань, а встановлена лише така можливість при наявності відповідних підстав. Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від з`явлення до державного виконавця. Разом з тим, подання не містить беззаперечних доводів та підтверджень належними доказами щодо умисного ухилення боржника від виконання законних вимог державного виконавця, а також зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.ст.261, 353, ст.438 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області В.О. Перчика про застосування примусового приводу до боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 16.03.2020 року.

Суддя Д.Ю. Донцов