ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/61/19 Номер провадження 22-ц/814/2430/20Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Кузнєцової О.Ю., Обідіної О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2020 року, прийнятого під головуванням судді Должко С.Р.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа: Зіньківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Зіньківського нотаріального округу Глушенко В.В. про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 2,63 га, розташованої на території Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області кадастровий номер 532138160:00:007:0016, однак вона не змогла своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки доглядала дідуся з бабусею.

У 2014р.,звернувшись до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, на її звернення нотаріусом роз`яснено право звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини

У серпні 2020р.,уточнивши позовні вимоги, просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 2,63 га, розташовану на території Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області кадастровий номер 532138160:00:007:0016, що належить ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акта на право приватної власності на землю виданого Зіньківською райдержадміністрацією серії ПЛ №061916 від 25.10.2004 року.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення оскаржила ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлена про судове засідання, а її прохання про перенесення розгляду справи з посиланням на загострення епідеміологічної обстановки не грунтується на доказах щодо неможливості прибуття до апеляційного суду.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складалась з земельної ділянки, площею 2,63 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Власівської сільської ради, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ №061916 від 25.10.2004 року, кадастровий номер 532138160:00:007:0016.

Згідно наданої копії довідки Власівської сільської ради на момент смерті ОСОБА_2 проживав і був зареєстрований один за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно копії довідки Дерїївської сільської ради № 862 від 14.11.2014 року вказано, що ОСОБА_1 здійснювала догляд за ОСОБА_3 , 1929 р.н., інвалідом 2 групи та ОСОБА_4 1928 р.н., з січня 2009 року по липень 2013 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд своє рішення мотивував тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона відкрито, безперервно володіла земельною ділянкою батька.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Аналізуючи поняття «добросовісність володіння» як ознаку набувальної давності за статтею 344 ЦК України, колегія апеляційного суду враховує, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

ОСОБА_1 обґрунтовувала позовну заяву тим, що після смерті батька ОСОБА_2 вона фактично прийняла спадщину. Проте, дане твердження позивача суперечить положенням діючої на день смерті спадкодавця положенням ст.1268 ЦК України, на відміну від положень ст.549 ЦК України ( в редакції 1963р.).

21 листопада 2014 року нотаріусом Державної нотаріальної контори позивачу роз`яснено право звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини( а.с.13).

Однак, ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на своєчасне звернення до нотаріуса для оформлення спадщини померлого батька.

Стверджуючи про належність та тривалість з 2009р. свого користування земельною ділянкою площею 2,63 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Власівської сільської ради, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ №061916 від 25.10.2004 року, кадастровий номер 532138160:00:007:0016, позивач посилається на довідку ДП ТОВ «Підприємство Інтеграл-Агро», яка відсутня в матеріалах справи, хоча зазначається в якості додатків до уточнень до позовної заяви.

Між тим, з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що ДП Інтеграл-Агро з 15.02.2005р. є орендарем земельної ділянки площею 2,6255 га, що належить ОСОБА_2 ( а.с.14-16).

Отже, правовідносини між ОСОБА_1 та ДП Інтеграл-Агро щодо оренди даної земельної ділянки регулюються нормами ст.7,30,32,33 Закону України «Про оренду землі» і не можуть бути оцінені як фактичне користування позивачем земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що остання добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, а саме земельною ділянкою площею 2,63 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Власівської сільської ради, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ №061916 від 25.10.2004 року, кадастровий номер 532138160:00:007:0016.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя О. В. Прядкіна

Судді: О.Ю. Кузнєцова

О. І. Обідіна

Повний текст постанови складено 14.12.2020 р.