Справа №265/9135/19
Провадження №2/265/630/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Азаровій А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/9135/19 за позовом Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, 3-і особи: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, Лівобережний районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради,

за участі представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника 3-ї особи - Шмигля К. Ю., -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись в обґрунтування позову на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, забезпеченню необхідних умов проживання, розвитку, освіти та лікування малолітньої доньки, ОСОБА_3 . Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК за вказівкою матері, ОСОБА_1 , яка зареєстрована по АДРЕСА_1 , та не працює. Відповідачка не створила та не створює належних умов для життя і розвитку доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Родина ОСОБА_5 мешкає в чотирьох кімнатній квартирі загальною площею 60 кв. м., маючи заборгованість за комунальні послуги. Електроенергія у квартирі є тільки в одній кімнаті. Згідно із актами обстеження умов проживання таке житло потребує капітального ремонту, знаходиться в антисанітарному стані, завалена мотлохом та сміттям, в квартирі сморід та бруд. Стелі, стіни та підлога брудні, двері та вікна не закріплені, меблі поламані, речі розкидані. В квартирі живуть тварини, багато тарганів. Дитина не має окремого ліжка, письмового стола для занять, в достатній кількості одягу та взуття, а наявна одежа брудна, що у сукупності є загрозою для життя та здоров`я дитини. Малолітня ОСОБА_3 навчається у 2 класі школи № 10, за повідомленням директора якої дитина фактично з 2 вересня 2019 року не навчається, школу не відвідує через виявлений у неї педикульоз, а мати дитини рекомендації щодо лікування доньки та повернення її до навчання в школі не виконала, через що дитина не була допущена до дитячого колективу. В той же час відповідачка рекомендації вчителів щодо навчання дитини вислуховує, але подальшим навчанням доньки та її розвитком не цікавиться, дій щодо її навчання не вживає. Згідно з психолого-педагогічною характеристикою, малолітня ОСОБА_3 потребує значної уваги і допомоги у навчанні, бо дитина на низькому рівні засвоїла читання та написання літер абетки, додавання і віднімання числа у межах 10, розв`язання простих задач. За інформацією Центру медико-санітарної допомоги № 5, малолітня ОСОБА_3 приходить на прийом до лікаря брудною, часто хворіє на ГРВІ, при огляді лікарем педіатром неодноразово виявлено педикульоз, але мати рекомендації лікаря виконує частково. Вказані обставини негативно впливають на стан дитини, потреби якої переважно не задовольняються. При цьому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично з 2016 року перебуває на обліку управління «Служба у справах дітей» на підставі проживання в сім`ї, у якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Також родина ОСОБА_5 перебуває під соціальним супроводом Лівобережного районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, за результатами оцінки потреб якої складні життєві обставини в родині підтверджено, випадок класифіковано як складний, визначена потреба у послузі соціального супроводу, але відповідачка не докладає жодних зусиль для покращення ситуації, не бажає співпрацювати з фахівцями, у зв`язку з чим складні життєві обставини в родині поглиблюються та негативно впливають на стан дитини. За місцем мешкання відповідачка характеризується негативно, бо від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється, хоча неодноразово попереджалась про необхідність їх виконання. Поліцією за поданням управління «Служба у справах дітей» на ОСОБА_1 складено адміністративні протоколи за ст. 184 КУпАП в частині ухилення від виконання батьківських обов`язків. На засіданні міждисциплінарної команди 7 листопада 2019 року прийнято рішення про недоцільне залишення малолітньої ОСОБА_3 в родині відповідачки та про необхідність звернення до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно такої дитини. За актом проведення оцінки рівня безпеки дитини 17 грудня 2019 року малолітня ОСОБА_3 була вилучена з родини відповідачки, а після проходження медичного огляду в міській лікарні № 3 була направлена на тимчасове перебування до КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області». На час вилучення малолітня ОСОБА_3 не мала чобіт, тому була у чоботах матері. На підставі наведеного просила позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 та стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 на користь опікуна (піклувальника) або державної установи, куди буде влаштована дитина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) з усіх видів її доходів щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У судовому засіданні представник позивача, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_2 , заявлені позовні вимоги підтримала повністю, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. При цьому вказувала, що у квартирі, де мешкає малолітня ОСОБА_3 антисанітарні умови для проживання, бо все брудно та неохайно. Відповідачка не забезпечує належні умови для розвитку дитини, до школи не водить та не робить нічого для поліпшення умов проживання дитини, незважаючи на численні звернення соціальних служб. Просила задовольнити позов.

Відповідачка, ОСОБА_1 , позовні вимоги у судовому засіданні не визнавала, заперечуючи проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки, ОСОБА_3 , вказуючи, що нею придбане нове ліжко для дитини, а у квартирі відбувається ремонт. Також вона прибрала у квартирі та кімнаті де мешкає разом із ОСОБА_3 , де у дитини мається своє ліжко, стілець. Дитину вона доглядає, як може, опікується нею, разом проводить час, виходить на прогулянки, годує дитину та прибирає за нею. Також з квартири вона викинула усе сміття та відмила її від бруду. Таргани були виведені. Вхідні двері дійсно не зачинаються у квартиру, бо хтось сторонній вибив їх замок. Визнавала, що світло лише у двох кімнатах у квартирі, в тому числі у кімнаті, де мешкає ОСОБА_3 . Також у квартирі не вистачає меблів. В квартирі, де мешкають також її мати та дві сестри, одна з яких інвалід другої групи, немає тварин. При цьому ОСОБА_3 не ходила у школу, бо не хотіла. Від педикульозу вона не лікувала дитину, бо їй не надали засобу для такого лікування. Зазначала, що вона працює неофіційно, бо працевлаштувались офіційно не вдається. Не заперечувала факт того, що не у належному обсязі виконувала свої батьківські обов`язки. Однак стверджувала, що на теперішній час у квартирі працює каналізація, мається вода, газ та опалення. При відвідуванні дитини у «Центрі опіки» дізналась, що ОСОБА_3 познайомилась там із іншими дівчатами, з якими товаришує. Також у судовому засіданні ОСОБА_1 визнавала, що декілька днів потому відбулась незначна пожежа у їх квартирі, яку вдалось одразу ліквідувати, бо загорівся мотлох, яким була заставлена квартира. Обіцяла вилікувати ОСОБА_3 , водити дитину до школи та належним чином нею опікуватись. Просила відмовити у позові.

Представники третьої особи, Лівобережного районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_6 , наполягаючи на задоволені позову, вказувала, що родина ОСОБА_1 ніколи не перебувала під супроводом фахівців центру, бо остання не погоджувалась добровільно на надання їй такої допомоги. При цьому ОСОБА_1 попереджалась про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини, однак рекомендацій не виконала.

Представник третьої особи, служби по справах дітей Маріупольської міської ради, до судового засідання не з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, які з`явились, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що поданий позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

На підставі ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За ч. 3 ст. 55 Закону України «Про освіту» батьки здобувачів освіти зобов`язані, крім іншого, сприяти виконанню дитиною освітньої програми та досягненню дитиною передбачених нею результатів навчання, а також дбати про фізичне і психічне здоров`я дитини, сприяти розвитку її здібностей, формувати навички здорового способу життя.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Так згідно із свідоцтвом про народження, виданим повторно 19 липня 2016 року Орджонікідзевським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 179 від 28 лютого 2012 року, вбачається, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . При цьому відомості про батька малолітньої ОСОБА_3 були внесені до актового запису про її народження на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 19 липня 2016 року (а. с. 11, 12, 84).

Судом було встановлено, що відповідачка мешкає за місцем своєї реєстрації разом із малолітньою ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту ОСОБА_1 , відомостями з Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, а також численними актами обстеження умов проживання родини ОСОБА_1 (а. с. 13, 63).

Так з актів обстеження умов проживання № 225 за 2016 рік, № 190 від 24 червня 2016 року, від 7 липня 2016 року, від 14 листопада 2016 року, № 263 від 16 серпня 2017 року, № 146 від 17 травня 2017 року, від 19 червня 2018 року, № 213 від 27 вересня 2018 року, № 300 від 8 липня 2019 року, від 8 жовтня 2019 року в сукупності вбачається, що родина ОСОБА_1 , яка складається з п`ятьох осіб, включаючи малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає в чотирьох кімнатній квартирі загальною площею 60 кв. м., де панує антисанітарія, квартира потребує капітального ремонту, відсутня електроенергія у більшості кімнат, перебої з подачею води, проблеми з каналізацією та газом, вікна не у всіх кімнатах, вхідні двері не зачиняються, частково немає підлоги, у квартирі дуже брудно, речі розкидані, в квартирі багато тарганів, що також підтверджується доданими до позовної заяви фото. В кімнаті дитини немає світла, у дитини відсутнє окреме ліжко, через що дитина спить на одному ліжку із матір`ю, спальне місце для дитини брудне, для неї немає у достатності одягу та взуття, дитина брудна, що свідчить про відсутність умов для проживання та розвитку дитини, а також є загрозою для здоров`я дитини. При цьому мати дитини, відповідачка, неодноразово була попереджена про можливе відібрання дитини або позбавлення її батьківських прав (а. с. 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 22, 25, 30, 36).

Вказане в актах також частково підтверджується письмовими поясненнями сусідів ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 (а. с. 37-40).

Також рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 листопада 2016 року (провадження № 2/265/2391/16) у задоволенні позову Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, 3-і особи: Маріупольська місцева прокуратура № 2, Служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, Лівобережних районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради, було відмовлено.

Відсутність працевлаштування ОСОБА_1 вбачається з копії трудової книжки відповідачки (а. с. 53-54).

На підставі акту-роз`яснення від 19 червня 2018 року ОСОБА_1 через антисанітарні умови проживання дитини була повідомлена про наявність відповідальності, в тому числі, шляхом позбавлення її батьківських прав чи відібрання дитини (а. с. 23).

Вказане свідчить про системний характер проблем щодо забезпечення належних умов проживання, розвитку та навчання відповідачкою по відношенню до її малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, який з часом не поліпшується.

За інформацією Служби у справах дітей станом на 2017 рік родина ОСОБА_1 перебувала під соціальним супроводом Лівобережного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (а. с. 21).

За повідомленням директора КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 10 Маріупольської міської ради», малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученицею 2 класу такої школи. Однак дитина фактично з 2 вересня 2019 року не навчається, бо школу не відвідує у зв`язку з наявністю у дівчинки педикульозу. Так 2 вересня 2019 року на шкільній лінійці у неї виявлено педикульоз, через що відповідачці рекомендовано пройти лікування та повернути дитину до навчання. Натомість 6 вересня 2019 року та 11 вересня 2019 року мати дитини приводила доньку до школи без її лікування, через що дитина знову не була допущена до навчання, оскільки ОСОБА_1 рекомендації не виконує, навчанням доньки та її розвитком не цікавиться. Станом на 18 грудня 2019 року малолітня ОСОБА_3 лікування не пройшла (а. с. 43).

За психолого-педагогічними характеристиками вбачаться, що малолітня ОСОБА_3 , учениця 2-го класу школи № 10 потребує значної уваги і допомоги у навчанні, бо дитина на низькому рівні засвоїла навчальні дисципліни, на уроках неуважна, сором`язлива, з дітьми рідко вступає у розмову, до шкоди не завжди приходить охайна, а мати дитині допомоги у навчанні не надає. З мамою після початку навчального 2019-2020 року намагались вийти на контакт, однак остання слухавку не брала, а при відвідуванні дитини за місцем мешкання двері відповідачка не відчинила. В той же час дитина з бажанням йшла до школи, доброзичливо ставиться до оточуючих, демонструє прогрес в дотриманні правил поведінки під час уроку (а. с. 31, 41).

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 19 вересня 2019 року було вирішено доцільним взяти під соціальний супровід Лівобережного районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді родину ОСОБА_1 , 1988 р. н. (а. с. 35).

За повідомленням Лівобережного районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради від 5 вересня 2019 року вбачається, що за наслідком обстеження умов проживання родини відповідачки 21 серпня 2019 року виявлено, що потреби дитини у медичному догляді не виконуються, бо санітарно-гігієнічні умови не дотримуються, стан помешкання незадовільний, відсутнє місце для навчання дитини. Мати дитини не виконує рекомендації щодо покращення умов проживання дитини, від соціального супроводу відповідачка відмовилась, ситуація в родині не змінилась після відвідування родини 5 вересня 2019 року. Вказана інформація також підтверджується листом Лівобережного районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради від 2 жовтня 2019 року (а. с. 24, 28).

За наказом від 27 вересня 2019 року № 58 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, було взято на облік Службою у справах дітей по Лівобережному району із внесенням відомостей про дитину до єдиного електронного банку даних дітей-сиріт, дітей позбавлених батьківського піклування (а. с. 26).

На засіданні міждисциплінарної команди, що працює в найкращих інтересах дитини, від 7 листопада 2019 року було прийнято рішення про недоцільне залишення малолітньої ОСОБА_3 в родині матері з подальшим зверненням до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини (а. с. 42).

За інформацією Лівобережного районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради від 16 грудня 2019 року фахівцями даного центру було здійснено вихід за адресою проживанню родини відповідачки, за результатами якого складні життєві обставині підтверджено, випадок класифіковано як складний, визначена потреба у послузі соціального супроводу. Натомість відповідачка не йде на контакт з фахівцями вказаного центру, через що надати родині соціальні послуги немає можливості. Також вбачається, що під час спільного виїзду з представниками Державної служби з надзвичайних ситуацій у квартирі, де проживає родина ОСОБА_1 , виявлено порушення правил пожежної безпеки, а члени родини палять у захаращеній кімнаті. Наявні обставини негативно впливають на стан дитини, потреби якої переважно не задовольняються (а. с. 47).

За інформацією Центру медико-санітарної допомоги № 5 м. Маріуполя від 17 грудня 2019 року, малолітня ОСОБА_3 приходить на прийом до лікаря брудною, часто хворіє на ГРВІ, при огляді лікарем педіатром виявлено педикульоз, але на зауваження матір не реагує, рекомендації лікаря виконує лише частково (а. с. 48).

На підставі акту проведення оцінки рівня безпеки дитини ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було вилучено з родини відповідачки та після проходження медичного огляду в лікарні, остання була направлена на тимчасове перебування до КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» (а. с. 49, 50, 55, 57, 58, 59).

Про зарахування своєї доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, до КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» відповідачка не заперечувала, що підтверджується відповідною заявою (а. с. 56).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , вказувала, що працює старшим інспектором ювенальної превенції в національній поліції, та за зверненнями органу опіки виходили за місцем проживання відповідачки, однак мати останньої не відчинила двері. Однак помітно було, що умови проживання для дитини незадовільні, яка також не відвідувала шкоду. Неодноразово викликали в поліцію ОСОБА_1 , яка ухилялась від явки. Вважає, що у таких умовах не може перебувати малолітня дитина.

Свідок ОСОБА_9 вказувала, що вона є класним керівником 2 класу в школі № 10, де навчається ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та підтвердила, що 2 вересня 2019 року у дитини на шкільні лінійці були виявлені ознаки педикульозу, запропоновано матері лікування доньки, однак у подальшому протягом вересня дитину відповідачка приводила без проведення лікування, через що дитину не було допущено до навчання. У подальшому через невідвідування школи намагались зв`язатись із ОСОБА_1 , яка однак не брала слухавку, а при виході за місцем її мешкання, мати відповідачки не впустила свідка у квартиру. При цьому вона помітила, що у квартирі був сморід та бруд, а також багато тарганів, через що вважає, що умови для проживання дитини незадовільні. Однак визнавала, що дівчинка приходила у школу до цього зазвичай охайна.

Свідок ОСОБА_11 , заступник директора по виховній роботі школи № 10, вказувала, що у ОСОБА_3 дійсно 2 вересня 2019 року був виявлений педикульоз, після чого запропоновано матері пройти відповідне лікування та повернути дитину до школи. Натомість 6 та 11 вересня 2019 року відповідачка приводила дитину до школи без проведення лікування педикульозу, через що дитину не допустили до дитячого колективу. В подальшому мати перестала приводити ОСОБА_3 до школи. Виявилось, що лікуванням дитини вона не займалась, а при відвідуванні місця мешкання відповідачки, також стало відомо, що належних умов проживання для ОСОБА_3 немає, бо за її місце проживання виявлені антисанітарні умови, багато тарганів, бруд та сморід. Зазначала, що ОСОБА_1 неодноразово попереджалась про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини.

Свідок ОСОБА_12 вказувала, що працює у медико-санітарному центрі № 5, знає родину ОСОБА_1 , яка є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , яку приводить до такого закладу брудною, не лікує у дитини педикульоз, за місцем мешкання не створила умов для належного проживання дитини, бо там багато бруду та безлад, не водить доньку до школи, не впускає у своє житло, щоб перевірити стан дитини. Зазначала, що за останній рік ситуація з умовами проживання малолітньої ОСОБА_3 погіршилась, незважаючи на рекомендації по необхідності покращити умови виховання дитини.

Свідок ОСОБА_13 вказував суду, що є сусідом по будинку, де мекає відповідачка, у квартирі якої відсутні умови для проживання дитини, бо дитину бачить не доглянутою, в квартирі багато мотлоху, бруду та у якій палять цигарки.

Свідок ОСОБА_14 , сусідка по будинку ОСОБА_1 , вказувала, що останні 8 років стан речей у родини відповідачка погіршується, бо дедалі у квартирі ОСОБА_1 умови проживання не стають кращими. Так у квартирі багато сміття, бруду, тарганів, немає вікон, світло лише на кухні, умови проживання антисанітарні, відповідачка дереться із іншими сестрами, вони гучно кричать. У шкільний час дитина замість занять перебуває на вулиці. Дитина носить одяг, який їй не по розміру. Вважає, що умов для проживання дитини у такій кватирі немає.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В той же час на підставі п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених, в тому числі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У такому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

За ч. 2 ст. 170 СК у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування має право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У такому разі орган опіки та піклування зобов`язаний у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

При цьому на підставі ч. 3 ст. 170 СК якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Також суд зазначає, що за п. 8 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, служба у справах дітей негайно після отримання повідомлення про безпосередню загрозу життю або здоров`ю дитини разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, фахівцем із соціальної роботи, представниками закладу охорони здоров`я проводить оцінку рівня безпеки дитини. У разі виявлення (підтвердження) за результатами оцінки рівня безпеки дитини фактів безпосередньої загрози її життю або здоров`ю та потреби у вжитті невідкладних заходів до забезпечення її безпеки дитина може бути невідкладно направлена до закладів охорони здоров`я для обстеження стану її здоров`я, надання необхідної медичної допомоги в стаціонарних умовах та документування фактів жорстокого поводження з нею або тимчасово влаштована відповідно до п. 31 цього Порядку. Після вжиття невідкладних заходів до забезпечення безпеки дитини служба у справах дітей в той же день подає районній, районній у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчому органу міської, районної у місті (в разі утворення) ради, сільській, селищній раді об`єднаної територіальної громади клопотання про невідкладене відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Після надходження клопотання уповноважена особа районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом одного дня розглядає порушене питання та приймає відповідне рішення. У разі надходження та підтвердження інформації про загрозу життю або здоров`ю дитини, яка проживає на території села, селища, виконавчий орган відповідної сільської, селищної ради протягом одного календарного дня приймає рішення про невідкладне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, забезпечує її тимчасове влаштування та в день відібрання дитини письмово повідомляє про це службі у справах дітей. Про відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, орган опіки та піклування того ж дня письмово інформує органи прокуратури за місцем проживання дитини та у семиденний строк після прийняття рішення звертається до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав, про відібрання дитини в матері, батька без позбавлення батьківських прав. У разі прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків без позбавлення їх батьківських прав служба у справах дітей протягом тижня інформує центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за місцем проживання сім`ї для надання соціальних послуг сім`ї. Результати проведеної центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді роботи враховуються службою у справах дітей під час підготовки висновку про доцільність поновлення або позбавлення батьків батьківських прав. Якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.

Крім цього суд звертає увагу на Лист Державного Департаменту з усиновлення та захисту прав дитини від 24 лютого 2010 року № 4.1/6-49/630 «Щодо застосування законодавства України (ст. 170 СК) при відібранні дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав», в якому зауважено, що за ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Необхідною умовою передачі дитини другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам є їхня згода на це, яка надається у письмовій формі. І тільки в разі відсутності у дитини будь-яких родичів або неможливості передачі дитини жодній з вказаних фізичних осіб дитина передається органу опіки та піклування, який зобов`язаний забезпечити її тимчасове влаштування, вирішити питання про встановлення опіки чи піклування над нею та вживати заходів щодо захисту її особистих та майнових прав. У виняткових випадках рішення про негайне відібрання дитини від батьків має право постановити орган опіки та піклування. Виняткові обставини при цьому можуть полягати у загостренні хвороби батьків, наявності у дитини тяжких тілесних ушкоджень, крайньому виснаженні дитини внаслідок недостатнього харчування чи виснажливої праці тощо. У вказаних випадках дитина потребує негайної медичної допомоги в умовах стаціонару. Таким чином, відібрання дитини за рішенням органу опіки та піклування є тимчасовим засобом захисту прав дитини. Тривалим засобом захисту прав дитини є рішення суду. Якщо суд відмовив у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав чи позову про відібрання дитини, рішення органу опіки та піклування про відібрання дитини має вважатися таким, що втратило чинність, а дитина має бути повернута тому, з ким вона проживала. Якщо ж протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини не усунуті причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.

Суд зазначає, що у судовому засіданні було встановлено, що свої вимоги представники позивача обґрунтовували тим, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та що залишення дитини у відповідачки є небезпечним для здоров`я та морального виховання дитини, виходячи з того, що ОСОБА_1 належним чином не піклуватися про здоров`я, розвиток та навчання своєї доньки, не створюючи належних умов для цього за місцем проживання.

Суд встановив, що малолітня ОСОБА_3 тривалий час хворіє, матір`ю не лікується, що було підтверджено інформацією медичного закладу та поясненнями допитаних свідків, а також належним чином не доглядається, бо у дитини відсутні у необхідній кількості речі, а сама дитина не завжди охайна.

Умови проживання малолітньої дитини в кв. АДРЕСА_3 є вкрай незадовільними, де панує антисанітарія, що було підтверджено численними актами огляду місця проживання відповідачки, а також показами допитаних свідків.

Доказів того, що умови проживання за місцем мешкання малолітньої ОСОБА_3 покращились відповідачкою ОСОБА_1 суду не було надано.

Також у судовому засіданні було достеменно встановлено за інформацією адміністрації школи № 10 та свідчень свідків, що малолітня ОСОБА_3 не відвідувала школу, починаючи з вересня 2019 року до моменту прийняття рішення про її примусове відібрання 17 грудня 2019 року.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не виконує належним чином свої батьківські обов`язків по відношенню до малолітньої ОСОБА_3 , а умови проживання дитини свідчили про загрозу для її здоров`я, внаслідок чого, суд погоджується із наявністю підстав для негайного відібрання представниками органу опіки та піклування такої дитини від матері.

Суд зауважує, що доказів того, що з часу примусового відібрання дитини від матері в родині відповідачки відбулись позитивні зрушення з бік поліпшення умов проживання малолітньої ОСОБА_3 , суду не було надано, а свідченнями допитаних свідків, навпаки, спростовано.

Крім цього в суді ОСОБА_1 визнавала той факт, що після відібрання у неї дитини за місцем її мешкання сталась пожежа, що спричинило необхідність проведення ремонту у квартирі.

Таким чином через те, що загрозливі для здоров`я малолітньої ОСОБА_3 умови проживання не поліпшились, то відсутні підстави для повернення дитини у таке несприятливе для її розвитку середовище, залишення в якому несе у собі небезпеку для здоров`я дівчинки та її виховання.

Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За ст. 3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» до основних засад державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, відноситься створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім`ї та виховання й утримання дітей за принципом родинності.

Згідно із ст. 9 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

При цьому за принципом № 6, закріпленим у «Декларації про права дитини» від 20 листопада 1959 року, вбачається, що малолітня дитина не повинна бути розлучена із своєю матір`ю, окрім випадків, коли є виключні обставини, що свідчать про необхідність розлучення з матір`ю.

Згідно із ст. 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на повагу до свого … сімейного життя… Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

На підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України», яке набуло статусу остаточного 18 березня 2009 року, було визнано порушення ст. 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», а саме: було доведено відсутність необхідності у демократичному суспільстві на втручання у здійснення права на повагу до свого сімейного життя.

Крім цього Верховний Суд у постанові від 3 травня 2018 року по справі № 214/1048/15-ц зазначив, що відповідно до практики ЄСПЛ, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

Враховуючи викладене, суд зауважує, що ОСОБА_1 , незважаючи на складні умови проживання, любить свою доньку, яка в свою чергу прив`язана до матері, оскільки не має батька та увесь вільний час фактично проводила коло матері.

Класний керівник дитини зі школи № 10 в суді підтвердила, що малолітня ОСОБА_3 приходила до школи охайною, а за психолого-педагогічною характеристикою у неї мались позитивні зрушення у навчанні протягом 1-го навчального року.

Також суд звертає увагу на те, що за змістом ст. 171 СК дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

Натомість представники позивача не надали суду відомостей стосовно того, що малолітня ОСОБА_3 не може висловити свою думку по такій справі, на що посилалась у судовому засіданні представник Органу опіки та піклування.

При цьому суд враховує те, що законодавством не визначено віку, з якого дитина може висловити свою думку, оскільки це визначається з урахуванням розвитку дитини та можливості дати усвідомлену відповідь, що підтверджується інформацією психологів.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідачка не забезпечує необхідного медичного догляду та лікування дитини, а також не створюють умов для отримання нею освіти, що негативно впливає на розвиток доньки.

Натомість суду не було надано переконливих доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, оскільки остання у силу своїх можливостей намагається виконувати вказівки медиків та представників школи, однак через слабкість волі не завжди їх дотримується та доводить до кінця.

Також суд враховує, що жодних доказів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП представником позивача суду не було надано. Натомість представник ювенальної поліції, допитаний у якості свідка, заперечив факт складення щодо ОСОБА_1 протоколів за ст. 184 КУпАП.

Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а дитина має лише матір, будучи позбавленої піклування батька, то позиція органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківський прав, не ґрунтується на встановлених судом обставинах справи та має формальний характер.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 11 лютого 2019 року по справі № 643/7567/16-ц.

Враховуючи викладене вмотивування, суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, як такі що не були належним чином обґрунтовані, оскільки при вставлених судом обставинах справи слід прийняти рішення про відібрання дитини від матері.

При цьому судом враховано, що відомості про батька дитини внесені у актовий запис про її народження за ч. 1 ст. 135 СК на підставі вказівки матері, рідні малолітньої ОСОБА_3 не надали згоду на передання їм ОСОБА_3 , а умови проживання родини ОСОБА_1 є вкрай незадовільними.

Натомість суд зазначає, якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у ОСОБА_1 не будуть усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини орган опіки та піклування повинен вжити заходів щодо позбавлення відповідачки батьківських прав відносно доньки, ОСОБА_3 .

Таким чином суд зауважує, що приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів малолітньої ОСОБА_3 , для реалізації права дитини на виховання в сім`ї за принципом родинності та з метою недопущення остаточного розлучення малолітньої ОСОБА_3 зі своєю матір`ю, суд дійшов висновку, що відібрання ОСОБА_3 від її матері буде виправданим втручанням у сім`ю ОСОБА_1 , оскільки доцільність позбавлення батьківських прав останньої відносно дитини не доведено винятковими обставинами.

Крім цього суд, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, вважає, що втручання у реалізацію права на повагу до сімейного життя, передбаченого ст. 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», за наявними обставинами справи, у вигляді позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав для захисту прав та інтересів малолітньої ОСОБА_3 , не буде необхідним у демократичному суспільстві.

На підставі переліченого у задоволенні позову про позбавлення відповідачки батьківських прав слід відмовити, постановивши рішення про відібрання дитини від матері, передавши ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 СК при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Згідно із ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі ч. 2 ст. 193 СК якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.

Таким чином, враховуючи, що утримання малолітньої доньки, яка була тимчасово влаштована у КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області», є обов`язком відповідачки, яка є матір`ю такої дитини, то суд вважає можливим задовольнити заявлені позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь опікуна (піклувальника) чи установи, куди буде влаштована дитина, на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі ст. 141 ЦПК з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір відповідно до частки задоволених позовних вимог, що дорівнює 840,80 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, 3-і особи: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, Лівобережний районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради, - задовольнити частково.

Відібрати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері, ОСОБА_1 , не позбавляючи батьківських прав ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 .

Передати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органу опіки та піклування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь опікуна (піклувальника) чи установи, куди буде влаштована дитина, на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 грудня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 12 березня 2020 року.

Позивач: Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, розташований в м. Маріуполі по вул. Митрополитській 3.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, розташоване в м. Маріуполі по вул. Архітектора Нільсена 26.

Третя особа: Лівобережний районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради, розташований в м. Маріуполі по пров. Ризькому 40.

Суддя