Єдиний унікальний номер 233/1618/20
Номер провадження 22-ц/804/2878/20
Єдиний унікальний номер 233/1618/20 Головуючий у 1 інстанції Бєлостоцька О.В.
Номер провадження 22-ц/804/ 2878/20 Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Гапонова А.В., Канурної О.Д.,

за участю секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Бахмут Донецької області цивільну справу № 233/1618/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби, Прокуратури Донецької області про відшкодування моральної шкоди, за апеляційними скаргами Державної казначейської служби та Прокуратури Донецької області на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 липня 2020 року у складі судді Бєлостоцької О.В., -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Юренка Ю.В. звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 березня 2017 року Костянтинівським ВП Бахмутського ВР ГУНП в Донецькій області розпочато досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000342 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. 07 квітня 2017 року йому повідомлено про підозру за ч.2 ст.367 КК України, а 23 жовтня 2017 року обвинувальний акт направлено до суду. Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2019 року позивача визнано невинуватим та виправдано за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21 листопада 2019 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2019 року відносно ОСОБА_1 - без змін.

В результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності йому завдано моральної шкоду в загальному розмірі, що становить 1 000 000гривень, оскільки його честь і гідність були принижені, життєвий уклад, який склався за довгі роки порушений, він жив у тривалому страху за своє майбутнє, оскільки очікував, що буде засуджений за діяння, якого не скоював. За час незаконного перебування під слідством та судом перебував у стані безперервного нервового напруження і стресу; протягом тривалого часу змушений був терпіти обмеження прав і свобод людини і громадянина, що суттєво відзначилось на психологічному стані. Перед кожним відвідування слідчого і суду відчував душевні переживання, у зв`язку з чим вимушений був практично постійно приймати заспокійливі лікарські засоби; внаслідок постійних переживань у період часу з 23 травня 2017 року до 09 червня 2017 року був госпіталізований до кардіологічного відділення КУ «Лікувально-профілактична установа міська лікарня №5». Його життєві зв`язки були порушені, він став дратівливим по відношенню до членів своєї сім`ї. Також були порушені зв`язки із знайомими, яким стало відомо про його притягнення до кримінальної відповідальності, що призвело до душевних страждань. Справедливим відшкодуванням моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності вважає суму у розмірі 1000000 гривень.

Позивач просить стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України у відшкодування моральної шкоди 1000 000 гривень.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2020 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Прокуратуру Донецької області.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України, Прокуратури Донецької області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач Державна казначейська служба подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 липня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди у розмірі 51 698 грн. В мотивування апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції не враховано норми ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», внаслідок чого розмір морального відшкодування позивачеві безпідставно завищено на 51 698 грн. Вважають, що судом першої інстанції порушено вимоги щодо всебічної, повної та об`єктивної оцінки доказів, в т.ч. у їх сукупності, на підставі яких має бути ухвалено законне та обґрунтоване рішення. Таким чином, на думку скаржника, оскаржуване рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки обставини по справі не були повно і всебічно з`ясовані судом, у зв`язку з чим, ухвалене рішення неможливо визнати законним та обґрунтованим.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач Прокуратура Донецької області подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про зміну рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 липня 2020 року в частині розміру стягнутого відшкодування моральної шкоди, зменшивши його до 148 774,45 грн. В мотивування апеляційної скарги зазначають, що розмір моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Проте судом в оскаржуваному рішенні не зазначено на підставі яких належних, допустимих та достовірних доказів підтверджується моральна шкода саме у розмірі 200 000 грн., що, на думку суду, відповідає характеру та обсягу страждань позивача. Вважають, що необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі, що перевищує встановлений відповідно до ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір. Вважають помилковим висновок про відшкодування позивачу моральної шкоди у значно завищеному розмірі.

Відзиви на апеляційні скарги не надано.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача Прокуратури Донецької області в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне і обґрунтоване, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з`явились, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників відповідача Прокуратури Донецької області та позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду відповідає. Розглянувши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що 07 квітня 2017 року в рамках кримінального провадження № 0000342 від 28 березня 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України (а.с.103-106).

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000342 від 28 березня 2017 року ОСОБА_1 (після перекваліфікації) обвинувачувався за ч.1 ст.367 КК України - в тому, що він своїми умисними діями, які виразились у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них завдав шкоди охоронюваним законом державним інтересам в особі КУ «Центральна районна лікарня» (а.с.107-112).

Досудове розслідування кримінального провадження № 0000342 від 28 березня 2017 року здійснювалось слідчими слідчого відділу Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (а.с.107-112).

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2019 року ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення (а.с.3-9).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21 листопада 2019 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2019 року відносно ОСОБА_1 - без змін (а.с.10-12).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1687/486 ОСОБА_1 в період часу з 23 травня 2017 року до 09 червня 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні з приводу ІБС, стенокардії напруження, атеросклеротичного кардіосклерозу, екстрасистолічної аритмії, гіпертонічної хвороби 2 стадії (кризи 22.05.17року, 23.05.17 року, 26.05.2017 року, 28.05. 2017 року). Значне погіршення стану 22 травня 2017 року - на фоні високих цифр артеріального тиску виник біль в області серця; на ЕКГ 22.05.2017 року виявлені ішемічні зміни, 23.05.2017 року госпіталізований (а.с.13).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом з 07 квітня 2017 року (повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення) до 21 листопада 2019 року (постановлення ухвали Донецького апеляційного суду від 21 листопада 2019 року), тобто 31 місяць 15 днів.

Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

В частинах 1, 2, 7 ст.1176 ЦК України закріплено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші підстави, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтями 3, 4 Закону визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону, у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

В п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому при вирішенні цього питання необхідно виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Згідно з пунктом 1-1 частини першої статті 2 Закону, встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів є підставою для виникнення права на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом.

За приписами пункту 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

У частині першій статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та надані докази і прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Основними доводами апеляційних скарг Державної казначейської служби та Прокуратури Донецької області є розмір компенсації моральних страждань, який стягнуто за рішенням суду першої інстанції і проти якого заперечують відповідачі, вважаючи його завеликим, більш ніж передбачено спеціальним законом.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходив з того, що розмір відшкодування моральної шкоди необхідно розраховувати, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, що на час розгляду справи становив 4723 грн. згідно зі ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік». Період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 07 квітня 2017 року до набрання ухвалою суду законної сили 21 листопада 2019 року (дата постановлення ухвали Апеляційним судом Донецької області), а тому розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 визначено виходячи з мінімальної заробітної плати в розмірі 4723 грн., періоду який тривали моральні страждання, якій становить з 07 квітня 2017 року до набрання ухвалою суду законної сили 21 листопада 2019 року, тобто 31 місяць 15 днів, що загалом становить: 4723 грн. * 31 місяць 15 днів = 148774 грн. (гарантований мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди).

Разом з тим, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 суд першої інстанції також, виходячи із встановлених обставин справи, характеру і обсягу страждань, яких зазнав позивач внаслідок незаконного перебування під слідством та судом дійшов висновку про те, що розмір гарантованого мінімуму відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом не в повному обсязі компенсує завдану позивачу моральну шкоду. При визначенні розміру моральної шкоди, заподіяної позивачу ОСОБА_1 суд першої інстанції врахував обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань та душевних переживань від безпідставного звинувачення; перебування позивача, який є особою похилого віку протягом тривалого часу під слідством і судом 31 місяць 15 днів, що призвело до страждань від почуття невизначеності свого майбутнього, порушення його нормальних життєвих зв`язків, яке вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, погіршення відносин із членами сім`ї, знайомими та колегами, тяжкість вимушених змін у його життєвих та суспільних стосунках, ступінь зниження престижу та ділової репутації як лікаря, погіршення стану здоров`я. Приймаючи до уваги наведене, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відшкодування моральної шкоди у сумі 200 000 гривень відповідає характеру та обсягу страждань позивача і саме в цій частині позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На виконання зазначених норм процесуального права суд першої інстанції дав належну оцінку всім наданим позивачем доказам, повно та правильно встановив фактичні обставини по справі, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає.

Доводи апеляційних скарг відповідачів про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у значно завищеному розмірі, на переконання колегії суддів не впливають на правильність рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Судом першої інстанції вірно встановлено факт заподіяння моральних страждань позивачу, пов`язаних з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, та наявності права на отримання матеріальної компенсації таких страждань, розмір яких судом, з урахуванням характеру, розміру та тривалості, а також вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено в розмірі 200 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг Державної казначейської служби та Прокуратури Донецької області без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг Державної казначейської служби та Прокуратури Донецької області без задоволення, підстави для відшкодування їм витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відсутні, такі судові витрати покладаються на відповідачів.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги відповідачів Державної казначейської служби, Прокуратури Донецької області залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складений 02 грудня 2020 року

Головуючи суддя О.В. Агєєв