Справа № 752/5979/19
Провадження № 2/752/1643/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

01.12.2020 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.

за участю секретаря - Воробйова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач на підставі договору дарування квартири від 01.06.2004 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 . В момент реєстрації права власності на квартиру за позивачем, у квартирі були зареєстровані ОСОБА_3 , яка є дарувальником, матір`ю позивача, ОСОБА_4 - син позивача, ОСОБА_5 - сестра позивача. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сестри позивача ОСОБА_5 народилась донька - ОСОБА_2 . Розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.12.2002 № 1401 опікуном малолітньою онукою ОСОБА_2 призначено її бабусю ОСОБА_3 , у зв`язку із засудженням до одного року позбавлення волі матері дитини. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати ОСОБА_7 померла. 22.02.2012 під час обстеження умов проживання родини у квартирі АДРЕСА_1 встановлено, що опікун ОСОБА_3 перебуває в стані алкогольного, що опікун ОСОБА_3 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, утриманням та вихованням дівчинки не займається, у зв`язку із чим дитину було влаштовано до Центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей». З моменту влаштування ОСОБА_2 до Центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей», що мало місце 20.02.2012, остання не проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Оскільки спілкування із дитиною, яка на момент написання позовної заяви є повнолітньою, припинились у 2012, а відповідач залишивши житлове приміщення не знявся з реєстраційного обліку та не проживає в ньому більше шести років, факт реєстрації відповідача в квартирі створює для позивача перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.09.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку. Надала суду заяву, в якій просить провести розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку (також оголошення публікувалось на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет, відповідно до ч.ч. 11-12 ст. 128 ЦПК України), причин неявки не повідомив та відзиву не подав.

Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 01.06.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Березніковою С.М. за реєстровим № 4151, ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстровано в Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на праві власності за позивачем, про що у реєстрову Книгу зроблено запис № 100-21 за реєстровим № 975 від 23.06.2004.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", - закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

В момент реєстрації права власності на квартиру за позивачем, у квартирі були зареєстровані з 08.09.1987 ОСОБА_3 , яка є дарувальником, матір`ю позивача, з 12.10.1993 ОСОБА_4 - син позивача, з 08.09.1987 ОСОБА_5 - сестра позивача. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сестри позивача ОСОБА_5 народилась донька - ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сестри позивача ОСОБА_5 народилась донька - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, 05.12.2002.

Розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.12.2002 № 1401 опікуном малолітньою онукою ОСОБА_2 призначено її бабусю ОСОБА_3 , у зв`язку із засудженням до одного року позбавлення волі матері дитини.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.05.2006 по справі № 2-2698/10 матір дитини ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 мати ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

22.02.2012 під час обстеження умов проживання родини у квартирі АДРЕСА_1 встановлено, що опікун ОСОБА_3 перебуває в стані алкогольного, що опікун ОСОБА_3 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, утриманням та вихованням дівчинки не займається, у зв`язку із чим дитину було влаштовано до Центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей».

15.08.2012 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини прийнято рішення щодо звільнення ОСОБА_3 від обов`язків опікуна ОСОБА_2 .

Розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.08.2012 № 616, ОСОБА_3 була звільнена від обов`язків опікуна дитини-сироти ОСОБА_2 . Дівчинка залишилась перебувати у Центрі допомоги дітям «Місто щасливих дітей».

З моменту влаштування ОСОБА_2 до Центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей», що мало місце 20.02.2012, остання не проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

Як вбачається з Актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 02.07.2017 та від 03.01.2018 засвідчено, що за адресою: АДРЕСА_2 починаючи з 01.01.2017 по 31.12.2017 фактично не проживає ОСОБА_2 .

Оскільки спілкування із дитиною, яка на момент написання позовної заяви є повнолітньою, припинились у 2012, а відповідач залишивши житлове приміщення не знявся з реєстраційного обліку та не проживає в ньому більше шести років, факт реєстрації відповідача в квартирі створює для позивача перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 150 ЖК України, а також відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підстав рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові 6-467цс15 від 01.07.2015 р.

Виходячи з встановлених обставин, суд вважає що позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , підлягають задоволенню.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відповідач більше шести років без поважних причин не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в якій вона зареєстрована, при цьому витрат на утримання вказаної квартири не несе, суд приходить до висновку, що остання втратила право користування вказаним житловим приміщенням, а тому вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) - такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю.Ю. Мазур