КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Желепи О.В.,

при секретарі: Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 17 вересня 2020 року у справі за скаргою Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмака Олександра Олександровича, заінтересована особа: стягувач ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року скаржник - АТ «Агропросперіс банк» звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмака Олександра Олександровича, заінтересована особа: стягувач ОСОБА_1 .

Скаргу обґрунтовував тим, що 26 червня 2020 року державним виконавцем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62423071 за виконавчим листом №761/28762/18 від 20.03.2019 року, виданим Шевченківським районним суду міста Києва.

Відповідно до виконавчим документу, було зобов`язано ПАТ «Агропросперіс банк» вчинити дії щодо належного виконання умов договору №055820 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 05 квітня 2018 року та договору НОМЕР_1 банківського рахунку фізичної особи від 05 квітня 2018 року.

Скаржник зазначав, що проценти за депозитом нараховані та сплачені ОСОБА_1 на його рахунок № НОМЕР_1 в АТ «АП БАНК» в повному обсязі за весь період фактичного розміщення коштів на депозитному рахунку, тобто, від 05.04.2019 року до 10.07.2019 року у сумі 6 810 грн. 46 коп., що підтверджено наступним витягом з депозитного рахунку ОСОБА_1 .

Термін дії договору №055820 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 05.04.2018 року закінчився 05.04.2019 року, оскільки цей договір було укладено на 1 рік, та відповідний депозитний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 закрито. Стосовно договору НОМЕР_1 банківського рахунку фізичної особи від 05.04.2018 року зазначено, що остання операція здійсненна за цим рахунком 10.07.2018 року, а рахунок закрито 11.07.2018 року.

При цьому скаржник зазначав, що на цей час відсутні будь-які діючі договори, укладені між АТ «Агропросперіс банк» та ОСОБА_1 , він не є клієнтом Банку. В АТ «Агропросперіс банк» відсутні банківські рахунки та кошти, які б належали ОСОБА_1 .

Зазначав, що АТ «Агропросперіс банк» звернувся до державного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження, проте, на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не вчинив дії щодо закінчення виконавчого провадження.

Тому, скаржник просив суд зупинити на час розгляду даної скарги вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням ВП №62423071 за виконавчим листом №761/28762/18 від 20.03.2019 року. Зобов`язати Старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмак О.О. прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №62423071 за виконавчим листом №761/28762/18 від 20.03.2019 року, виданим Шевченківським районним судом міста Києва, у зв`язку з виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим листом №761/28762/18 від 20.03.2019 року до винесення Постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №62423071.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 17 вересня 2020 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Агропросперіс банк» з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення скарги в повному обсязі.

Скаргу обґрунтовував тим, що судом першої інстанції не враховано, що рішення суду по справі №761/28762/18 має немайнових характер та виконання цього рішення не передбачає застосування жодних заходів примусового виконання рішень, які передбачені ст.10 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» в цьому випадку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання.

Вказував, що судом першої інстанції не враховано, що виконання рішень немайнового характеру регулюється Розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження». Стаття 63 цього Закону передбачає порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії. В порушеннях цих норм рішення суду по справі №761/28762/18, виконавчий лист від 20.03.2019 року та постанова про відкриття виконавчого провадження не містять жодної певної дії, яку скаржник міг би виконати добровільно, або яка підлягає примусовому виконанню, що свідчить про порушення судом ст.4, 10, 63 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 подав до апеляційного суду пояснення щодо апеляційної скарги, в якій просить залишити її без задоволення.

При тому він звертає увагу на наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи і стверджує ОСОБА_1 , він 05 квітня 2018 року уклав з АТ «Агропросперіс банк» договір банківського вкладу на строк 12 місяців до 05.04. 2019 року з щомісячною виплатою процентів. Проте, 10 липня 2018 року банк достроково розірвав договір в односторонньому порядку та відмовився від зобов'язань за договором. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року у справі №761/28762/18 за мозовом ОСОБА_1 визнав неправомірними дії відповідача щодо розірвання договору від 05 квітня 2018 року і зобов'язав відповідача вчинити дії щодо належного виконання умов договору від 05.04.2018 року.

Разом з тим, банком не виконано рішення і не виплачено позивачу ОСОБА_1 загальну суму процентів в розмірі 19284 грн. за строк дії вкладу від 10 липня 2018 року до 05 квітня 2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не було надано суду доказів на підтвердження виконання рішення суду в повному обсязі, а саме, в частині вчинення дій щодо належного виконання умов договору №055820 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 05.04.2018 року та договору НОМЕР_1 банківського рахунку фізичної особи від 05.04.2018 року.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що у Шевченківському районному відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на виконанні перебуває виконавче провадження №62423071 за виконавчим листом, виданим 20.03.2019 року Шевченківським районним судом міста Києва у справі №761/28762/18 про зобов`язання ПАТ «Агропросперіс Банк» вчинити дії щодо належного виконання умов договору №055820 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 05.04.2018 року та договору НОМЕР_1 банківського рахунку фізичної особи від 05.04.2018 року.

20 червня 2020 року державним виконавцем було прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Судом встановлено, що 30 липня 2020 року АТ «Агропросперіс Банк» звернулось до державного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження, мотивуючи її виконанням умов договорів.

До заяви та скарги АТ «Агропросперіс Банк» надало копії заяв на видачу готівки в сумі 2 222 грн. від 06.08.2018 року, на суму 2 222 грн. від 06.09.2018 року, на суму 2 150 грн. від 08.10.2018 року, на суму 2 222 грн. від 07.11.2018 року, на суму 2 150 грн. від 06.12.2018 року, та на суму 186 392 грн. 46 коп. від 05.04.2019 року, а всього на суму 197 358 грн. 46 коп. в рахунок погашення коштів за достроково розірваними угодами №005820 від 05.04.2018 року та НОМЕР_1 від 05.04.2018 року.

Як вбачається з рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13.11.2018 року у справі №761/28762/18, відповідно до листа відповідача від 09.07.2018 року, відповідачем було повідомлено ОСОБА_1 про припинення ділових відносин, розірвання укладених з ним договорів та закриття рахунків, відкритих на його ім`я.

Так як ПАТ «Агропросперіс Банк» фактично відмовився в односторонньому порядку від виконання укладених з відповідачем договорів, що суперечить нормам ст.525 ЦК України та умовам договорів, то суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо безпідставної відмови від виконання зобов`язання з боку відповідача.

За п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Разом з тим, скаржником не було надано суду доказів на підтвердження виконання рішення суду в повному обсязі саме в частині вчинення дій щодо належного виконання умов договору №055820 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 05.04.2018 року та договору НОМЕР_1 банківського рахунку фізичної особи від 05.04.2018 року.

Зокрема, представником скаржника надано заяви на видачу готівки на суму 197358 грн. 46 коп. в рахунок погашення коштів за достроково розірваними угодами №005820 від 05.04.2018 року та НОМЕР_1 від 05.04.2018 року, але жодним чином не підтверджено, що вказаних виплачених сум достатньо для належного виконання умов вказаних договорів.

Також, у вказаних заявах на видачу готівки міститься посилання на достроково розірвані договори, тоді як в рішенні суду визнано дії Публічного акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» щодо розірвання договору №055820 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 05.04.2018 року, розірвання договору НОМЕР_1 банківського рахунку фізичної особи від 05.04.2018 року та закриття рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 - неправомірними.

Саме з врахуванням викладеного, відсутні та не обґрунтовані належним чином скаржником підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами..

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява №18357/91, п.40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних з принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Що стосується обов`язковості судових рішень, то варто нагадати, що ЄСПЛ було постановлене «пілотне» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04. Суд зазначає, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України. Суд зауважує, що одне з перших таких рішень, яке було винесено в 2004 році, ґрунтувалося на фактах, подібних до фактів у цій справі (див. рішення у справі Войтенка).

Справа, яка розглядається, свідчить про те, що питання тривалого невиконання остаточних рішень та відсутності ефективних засобів юридичного захисту в правовій системі України залишаються невирішеними попри той факт, що існують відповідні рішення Суду з чіткими закликами до Уряду вжити необхідних заходів для вирішення таких питань.

За ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні скарги АТ «Агропросперіс Банк».

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в ухвалі.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала постановлена з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 17 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: