ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року м. Київ

справа № 752/3379/19

провадження № 22-ц/824/5076/2020

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - держава Україна в особі Державної казначейської служби України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2019 рокуу складі судді Остапчук Т.В. про відмову у відкритті провадженняу справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа - суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_2 , про стягнення моральної шкоди, заподіяної порушенням доступу до правосуддя, повний текст складений 10.12.2019 року,

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа - суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_2., в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 700 євро у відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням доступу до правосуддя з непередбачених законом підстав.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду, позивач просить її скасувати через порушення норм процесуального права, та матеріали справи направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що у даній справі суддя не є стороною у справі в розумінні статті 48 ЦПК України, про що також зазначено в ухвалі Київського апеляційного суду від 05 березня 2019 року.

Учасники справи правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких міркувань.

Відмовляючи у відкритті провадження, суддя першої інстанції обґрунтовував

свої висновки тим, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками судді, оскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. (ст. 1173 ЦК України)

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. (ст. 1174 ЦК України)

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Суб`єктом відшкодування завданої шкоди є держава, Автономна республіка Крим та орган місцевого самоврядування. Тобто, шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету, бюджету Автономної республіки Крим, бюджетів органів місцевого самоврядування.

Враховуючи, що в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейської служби України.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2 ст.2 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, вимога позивача до відповідача держава Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, заподіяної позивачу діями суду, відповідає вищенаведеним положенням законодавства України та у їх розумінні є належним способом захисту.

Окрім того, такий спосіб захисту - зобов`язання вчинити дії відповідає визначеним у ст.16 ЦК України способам захисту цивільних прав та інтересів, а саме - відшкодування моральної шкоди (п.9 ст.16 ЦК).

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що відмова у відкритті провадження не грунтується на вимогах закону та порушує право позивача назвернення до суду, передбачене ст.55 Конституції України, яке в тому числі є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини.

Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає до скасування у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: