Постанова

Іменем України

17 березня 2020 року

м. Київ

справа № 545/3147/18-ц

провадження № 61-12783св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_2 , Державне підприємство «Сетам»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Полтавського апеляційного суду від 12 червня 2019 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Дряниці Ю. В., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області), ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам») про визнання недійними електронних торгів, результат яких оформлений протоколом, акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), виключення запису про державну реєстрацію.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 вересня 2018 року ДП «Сетам» на підставі заявки на реалізацію арештованого майна від 18 квітня 2018 року ЗВП 42044293, оформленої ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області за допомогою системи електронних торгів, реалізовано арештоване нерухоме майно - предмет іпотеки: майновий комплекс, загальною площею 2 238,5 кв. м на АДРЕСА_1 , який належав боржнику ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд». Переможцем торгів стала ОСОБА_2 , яка зареєструвала своє право власності на майновий комплекс на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) № 604, виданого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Гурою І. В. 29 вересня 2018 року. Вважає, що електронні торги з реалізації майнового комплексу проведені з порушенням вимог законодавства, оскільки порушують його права як іпотекодержателя. Відповідачі не виконали своїх обов`язків у частині його належного повідомлення як стягувача і іпотекодержателя, про проведення електронних торгів. Майновий комплекс, що є предметом іпотеки, реалізований за допомогою системи електронних торгів із порушенням Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про виконавче провадження», «Порядку реалізації арештованого майна», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2837/5, а тому він був позбавлений можливості реалізувати свої права іпотекодержателя, які визначені Законом України «Про іпотеку», тим самим, задовольнивши свої грошові вимоги кредитора переважно перед іншими кредиторами.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати недійсними електронні торги з реалізації об`єкта нерухомого майна - предмета іпотеки, а саме майнового комплексу, загальною площею 2 238,5 кв. м на АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд»; визнати недійсним протокол № 355836 проведення електронних торгів з реалізації предмета іпотеки - майнового комплексу, які відбулися 04 вересня 2018 року; визнати недійсним акт ЗВП 42044293 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 11 вересня 2018 року, складеного про проведення електронних торгів із реалізації об`єкта нерухомого майна, які відбулися 04 вересня 2018 року; визнати недійсним свідоцтво про придбання майнового комплексу з прилюдних торгів (аукціону), виданого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Гурою І. В. за реєстраційним номером 604 від 29 вересня 2018 року; зобов`язати приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Гуру І. В. скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на майновий комплекс, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 240, за ОСОБА_2 від 29 вересня 2018 року шляхом його виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсними електронні торги з реалізації об`єкта нерухомого майна предмета іпотеки, а саме: комплексу, загальною площею 2 238,5 кв. м на АДРЕСА_1 , що належав на праві власності ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд». Визнано недійсним протокол № 355836 проведення електронних торгів із реалізації об`єкта нерухомого майна, що належав на праві власності ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд», які відбулися 04 вересня 2018 року. Визнано недійсним акт ЗВП 42044293 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 11 вересня 2018 року, складеного про проведення електронних торгів із реалізації предмета іпотеки, які відбулися 04 вересня 2018 року. Визнано недійсним Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), виданого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Гурою І. В. за реєстраційним номером 604 від 29 вересня 2018 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмолено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що майновий комплекс, що є предметом іпотеки, реалізований ДП «Сетам» за допомогою системи електронних торгів із порушенням Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про виконавче провадження», «Порядку реалізації арештованого майна», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2837/5, а тому позивач як іпотекодержатель на підставі статей 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку», позбавлений можливості реалізувати свої права іпотекодержателя, не надав свою згоду на проведення електронних торгів.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 12 червня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що 17 серпня 2018 року державним виконавцем поновлено виконавчі дії з реалізації майнового комплексу, про що повідомлено ПАТ «Український Бізнес Банк». Виходячи з вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, ДП «Сетам», як організатор торгів, не був зобов`язаний після продовження примусового виконання рішення повідомляти про торги осіб, що не були зареєстровані в установленому законом порядку. Враховуючи, що ОСОБА_1 не був зареєстрованим учасником торгів, ДП «Сетам» правомірно не повідомляв його про проведення торгів. Реалізація майнового комплексу відбулася за ціною 1 949 300,00 грн. Кошти, що підлягали стягненню за виконавчим листом від 22 вересня 2014 року № 2/361/1947/14 у повному обсязі перераховані стягувачеві - ОСОБА_1 згідно з платіжним дорученням від 25 лютого 2019 року № 1600, що не спростовується позивачем. Таким чином, вимоги стягувача (іпотекодержателя) задоволені у повному обсязі.Отже, доводи про порушення внаслідок реалізації предмета іпотеки прав стягувача на задоволення свої вимог, є безпідставними. Яким чином повне задоволення вимог стягувача за виконавчим листом порушує його права, ОСОБА_1 не зазначає.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У липні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 12 червня 2019 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що право застави (договір іпотеки) у позивача виникло до ухвалення Броварським міськрайонним судом Київської області рішення про стягнення кредиторської заборгованості з боржника (09 вересня 2014 pоку); вартість предмета застави (іпотеки) є більшою ніж вартість виконавчого провадження; письмова згода позивача як заставодержателя, відсутня; кошти від реалізації майнового комплексу направлені на погашення заборгованості іншим стягувачам, які не є заставодержателями.

У серпні 2019 року ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області подало до суду відзив на касаційну скаргу у якому зазначено, що прийняттю рішення державним виконавцем у формі постанови про заміну сторони виконавчого провадження передує така виконавча дія, як поновлення вчинення виконавчих дій. Тому, виключається можливість направлення саме постанови про поновлення виконавчих дій на адресу правонаступника ( ОСОБА_1 ), оскільки останній не є стороною виконавчого провадження до прийняття відповідного рішення державним виконавцем. Висновки суду першої інстанції щодо неналежного повідомлення позивача про проведення електронних торгів не відповідають дійсності, оскільки на виконання вимог статті 43 Закону України «Про іпотеку» ДП «Сетам» розміщено оголошення про проведення електронних торгів за лотом № 275776 у друкованих засобах масової інформації, а саме: в газеті «Полтавська думка» від 26 квітня 2018 року № 17 та в газеті «Жовта газета» від 26 квітня 2018 року № 34.

У серпні 2019 року ДП «Сетам» подало відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що повідомлення про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну реалізації майна за лотом № 275776, листом від 23 квітня 2018 року № 3653/18-18-18, направлено іпотекодержателю, який зазначався у заявці державного виконавця. У позовній заяві не зазначено жодного порушення норм Порядку під час проведення оскаржуваних торгів, впливу таких порушень на результат електронних торгів та порушення законних прав позивача у результаті проведення електронних торгів.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Встановлені судами обставини

Майновий комплекс загальною площею 2 238,5 кв. м на АДРЕСА_1 , є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 18 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу Полтавської області Воронковою О. А., зареєстрованого у реєстрі за № 4039 (договір іпотеки). Відповідно до цього договору іпотекодавцем є ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» (боржник), а іпотекодержателем - ПАТ «Український Бізнес Банк».

Договір іпотеки укладений з метою забезпечення вимог банку за кредитним договором від 18 грудня 2012 року № 12, укладеного між банком та ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд».

У зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатом розгляду якого, рішенням від 09 вересня 2014 року стягнуто з ПрАТ «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» заборгованість у розмірі 358 659,71 грн.

На підставі виконавчого листа № 2/361/1947/14, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 22 вересня 2014 року, ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області відкрито виконавче провадження від 19 червня 2015 року ВП № 47275455, виконання якого здійснюється в межах зведеного виконавчого провадження № 42044293.

Актом опису та арешту майна від 08 грудня 2016 року на майновий комплекс накладений арешт.

09 січня 2018 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_1 укладений договір про відступлення прав вимоги та договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О. П. 09 січня 2018 року за реєстровим № 18.

За поданням ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області, Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалою від 02 серпня 2018 року замінено стягувача ПАТ «Український Бізнес Банк» його правонаступником - ОСОБА_1

Реалізація майнового комплексу на електронних торгах призначена на 21 травня 2018 року, проте торги не відбулися, оскільки постановою державного виконавця від 18 травня 2018 року виконавчі дії за виконавчим листом від 22 вересня 2014 року № 2/361/1947/14 зупинені.

17 серпня 2018 року державним виконавцем поновлено виконавчі дії з реалізації майнового комплексу, про що повідомлено ПАТ «Український Бізнес Банк».

Постановою державного виконавця від 21 серпня 2018 року замінено стягувача з примусового виконання виконавчого листа від 22 вересня 2014 року № 2/361/1947/14 із ПАТ «Український Бізнес Банк» на ОСОБА_1

Реалізація майнового комплексу відбулася на електронних торгах 04 вересня 2018 року, про що складений акт ЗВП 42044293 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 11 вересня 2018 року та видано свідоцтво про придбання майнового комплексу з прилюдних торгів (аукціону) від 29 вересня 2018 року.

Реалізація майнового комплексу відбулася за ціною 1 949 300,00 грн. Кошти, що підлягали стягненню за виконавчим листом від 22 вересня 2014 року № 2/361/1947/14 у повному обсязі перераховані стягувачеві - ОСОБА_1 згідно з платіжним дорученням від 25 лютого 2019 року № 1600.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою - третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах: від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15; від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15 головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для порушеного права є визнання прилюдних торгів недійсними.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Отже, проведення прилюдних торгів з порушенням є підставою для визнання цих торгів недійсними лише за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Торги можуть бути визнані недійсними у разі встановлення порушень процедури їх проведення, що впливають на результати торгів і порушуватимуть права та законні інтереси особи, яка оскаржує ці торги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

ОСОБА_1 як стягувач у виконавчому провадженні не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення його прав як сторони виконавчого провадження та іпотекодержателя, у результаті укладення між ним та ПАТ «Український Бізнес Банк» договору про відступлення прав вимоги, у межах проведення електронних торгів, зважаючи на те, що у результаті проведення цих торгів кредиторські вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі.

При цьому, суд апеляційної інстанції встановив, що після поновлення виконавчих дій з реалізації майнового комплексу, державний виконавець повідомив ПАТ «Український Бізнес Банк» про день та час проведення електронних торгів, а отже, оскільки ОСОБА_1 не був зареєстрований у встановленому законом порядку, ДП «Сетам» як організатор торгів не був зобов`язаний після продовження примусового виконання рішення повідомляти про торги незареєстрованих осіб, що відповідає вимогам Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, яким передбачено, що у разі зупинення вчинення виконавчих дій відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого електронні торги у призначений строк не відбулися, організатор проводить такі торги після продовження примусового виконання рішення. Про проведення електронних торгів після продовження примусового виконання рішення організатор не пізніше ніж за десять робочих днів до дня їх проведення повідомляє всіх учасників, які зареєструвалися в установленому порядку.

В оцінці дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо оцінки зібраних у справі доказів Верховний Суд врахував, що неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження порушення його прав при проведенні електронних торгів з продажу предмета іпотеки.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 395, 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик