Справа № 299/699/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г., з участю секретаря Волощук В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Ільтьо Андрія Михайловича в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Виноградівського районного суду від 13 липня 2018 року (у складі судді Рішко Г.І.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Рішко Олена Іванівна, про визнання недійсним договору дарування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у березні 2017 р.

Після уточнення позовних вимог (т.1 а.с.27) просив:

-визнати недійсним договір дарування будівлі дитячого пневматичного тиру з офісом, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , посвідчений 10 березня 2017 р. приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Рішко О.І. та зареєстрований у реєстрі за №485;

-визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,0077 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ), кадастровий номер земельної ділянки - :00:004:0518, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , посвідчений 10 березня 2017 р. приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Рішко О.І. та зареєстрований у реєстрі за №486.

На обґрунтування позовних вимог указав, що оскаржувані правочини були укладені позивачем під впливом насильства зі сторони відповідача. 09 березня 2017 р. відповідач разом із ОСОБА_3 прийшли до його будинку та після численних побоїв і погроз позивач був змушений укласти з відповідачем оскаржувані правочини.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 13 липня 2018 р. позов задоволено:визнано недійсним договір дарування будівлі дитячого пневматичного тиру з офісом, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , посвідчений 10 березня 2017 р. приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Рішко О.І. та зареєстрований у реєстрі за № 485; визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0077 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ), кадастровий номер земельної ділянки - :00:004:0518, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , посвідчений 10 березня 2017 р. приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Рішко О.І. та зареєстрований у реєстрі за №486.

Адвокат Ільтьо А.М. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:

-суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення відповідача про те, що позивач позичив у відповідача грошові кошти в розмірі 100 000 доларів США строком на 5 місяців до 08.03.2017 р., а через неможливість повернення указаних коштів позивач запропонував відповідачу подарувати нерухомість;

-під час укладення оскаржуваних договорів волевиявлення позивача було вільним і жодних обставин, які б могли вплинути на його волевиявлення, не існувало;

-судом задоволено позовні вимоги за відсутності доказів, які б підтверджували вчинення щодо позивача насильства саме відповідачем; причетність відповідача до нанесення позивачу тілесних ушкоджень ні слідством, ні судом не встановлено;

-судом не було взято до уваги те, що відповідачу не було оголошено про підозру та не визнано обвинуваченим у кримінальному провадженні, відкритому за заявою позивача 11.03.2017 р.;

-ні показання свідка ОСОБА_4 , ні висновок судово-почеркознавчої експертизи не підтверджують обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги;

-судом першої інстанції не було взято до уваги пояснення третьої особи - приватного нотаріуса, яка підтвердила волевиявлення обох сторін.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу. Узагальненні доводи заперечення зводяться до необґрунтованості та недоведеності доводів, указаних у апеляційній скарзі, законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із обґрунтованості й доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такий повністю відповідає фактичним обставинам справи, зібраним у справі та належно оціненим доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Так, згідно з вимогами ст.ст. 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин, учинений під впливом насильства, може визнаватися недійсним внаслідок відсутності волі самої особи на вчинення правочину, а волевиявлення, яке має місце, відображає волю не самого учасника правочину, а волю будь-якої іншої особи, яка здійснює вплив на учасника правочину.

Як на підставу визнання недійсними договорів дарування, позивач посилався на те, що такі правочини вчинено всупереч його волі внаслідок фізичного насильства.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За приписами ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства, судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Під насильством розуміється фізичний або психічний тиск на особу з метою примушення її до вчинення правочину. Насильство може мати будь-які прояви: фізичне насильство (катування, биття, заподіяння болі); психічне насильство (залякування, загроза вбивством, заподіянням тілесних ушкоджень самій особі або її близьким); насильство дією (викрадення дитини, пошкодження майна особи).

Для визнання правочину недійсним підлягають доведенню наступні обставини:- факт застосування до потерпілої сторони правочину фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; - вчинення правочину проти справжньої волі; - наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Позивач на обґрунтування вимог стосовно визнання недійсними договорів дарування посилається на те, що оспорювані правочини були підписані внаслідок застосованого щодо нього фізичного насильства.

Судом першої інстанції установлено безпосередній причинний зв`язок між фізичним тиском, застосованим відносно позивача,та волевиявленням сторони правочинів (позивача) щодо їх підписання, що підтверджується наступним.

10.03.2017 р. між ОСОБА_2 як дарувальником і ОСОБА_1 як обдаровуваним було укладено договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0515, площею 0,0077 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.30). Цього ж дня між тими самими сторонами було укладено договір дарування будівлі дитячого пневматичного тиру з офісом, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.31).

Згідно з висновком№ 85 від 10.03.2017 р., наданим спеціалістом у галузі судово-медичної експертизи, стосовно громадянина ОСОБА_2 1978 р. народження убачається, що в останнього мали місце тілесні пошкодження у вигляді: синців, забою, набряків, різаної рани м`яких тканин правої вушної раковини. Тілесні пошкодження у вигляді синців, набряку кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я. Тілесні пошкодження у вигляді різаної рани кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (т.1 а.с.32-33).

11.03.2017 р. було зареєстровано повідомлення від ОСОБА_2 про те, що 09.03.2017 р. ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , перебуваючи в м. Берегове по вул. Мукачівський, примусили ОСОБА_2 до виконання цивільно-правових відносин (т.1 а.с.10).

Висновком експерта № 121 (за матеріалами кримінального провадження) від 30.03.2017 р. на підставі постанови про призначення судово-медичної експертизи, проведеної судово-медичним експертом вищої категорії стосовно громадянина ОСОБА_2 встановлено, що в ОСОБА_2 мали місце тілесні пошкодження у вигляді: синців, забою, набряків, різаної рани м`яких тканин правої вушної раковини; тілесні пошкодження у вигляді синців і набряку кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я; тілесні пошкодження у вигляді різаної рани кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (т.1 а.с.218-220).

Постановою Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Закарпатській області від 24 червня 2020 р. було закрито кримінальне провадження № 0000242 від 11.03.2017 р. у частині примусу ОСОБА_2 до виконання цивільно-правових відносин зі сторони ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у діях останнього ознак діяння, передбаченого ч.1 ст.355 КК України (т.2 а.с.144-146).

Однак, постановою Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської обласної прокуратури від 02 жовтня 2020 р. указану постанову було скасовано.

Із цього слідує, що момент звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів із заявою про вчинення стосовно нього фізичного тиску у вигляді примусу до укладення цивільно-правового договору зі сторони ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )узгоджується із днем підписання оспорюваних правочинів (10.03.2017 р.)

Окрім того, факт застосування до позивача фізичного тиску підтверджений висновком експерта №121 (т.1 а.с.218-220), який цілком узгоджується із моментом підписання оспорюваних правочинів і зверненням ОСОБА_2 до правоохоронних органів.

Тобто, твердження і доводи ОСОБА_2 з самого початку події є послідовними, логічними та переконливими.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції як суперечні обставинам справи та письмовим доказам і обґрунтовані припущеннями.

Зокрема, довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення відповідача про те, що позивач позичив у відповідача грошові кошти в розмірі 100 000 доларів США строком на 5 місяців до 08.03.2017 р., а в зв`язку з неможливістю повернення указаних коштів позивач запропонував відповідачу подарувати нерухомість, не підтверджений належними та допустимим доказами.

Довід апеляційної скарги про те, що відповідачу не було оголошено про підозру та не визнано обвинуваченим у кримінальному провадженні відкритому за заявою позивача 11.03.2017 р., не має жодного правового значення у контексті спірних правовідносин, оскільки в силу приписів норм права в подібних категоріях справ не є обов`язковим елемент оголошення підозри чи визнання обвинуваченим у кримінальному провадженні.

В основному доводи апеляційної скарги зводяться до недоведеності позивачем факту вчинення стосовно нього фізичного насильства з метою укладення договорів дарування.

Колегія суддів не погоджується із таким твердженням апелянта, оскільки позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми в своїй сукупності доказами було доведено фактзастосування до нього фізичного насильства з боку іншої сторони з метою учинення правочину проти справжньої волі та доведено наявність причинного зв`язку між фізичним насильством і вчиненням правочинів, які оспорюється.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та відповідно до положень ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення- без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив по суті спору правильне судове рішення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу адвоката Ільтьо Андрія Михайловича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Заочне рішення Виноградівського районного суду від 13 липня 2018 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 11 грудня 2020 р.

Судді: