ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» березня 2020 року

м. Харків

справа № 639/937/14-ц

провадження 22ц/818/1076/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», який є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», представник заявника - Горбачова О.А.,

заінтересовані особи - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Айвазян А.В., Ткаченко Д.В., представники заінтересованої особи - Полякова В.В., Селезень С.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року в складі судді Труханович В.В.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», який є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», звернувся до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 листопада 2014 року у справі № 639/937/14-ц задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь банку заборгованість в розмірі 174 774,60 грн та судовий збір з кожного по 873,87 грн, яке набрало законної сили 22 січня 2015 року.

14 квітня 2015 року на виконання судового рішення видано чотири виконавчих листа.

Зазначив, що 20 квітня 2015 року між банком та товариством укладено договір факторингу № 17, за яким до товариства перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 17 липня 2008 року, укладеного з ОСОБА_2 . Факт переходу у повному обсязі прав вимоги з 20 квітня 2015 року від клієнта до фактора згідно з умовами договору факторингу підтверджується актом прийому-передачі прав вимоги.

Оскільки на дату отримання вказаних листів, тобто у квітні 2015 року, банк вже передав право вимоги за кредитним договором новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», підстав для їх пред`явлення до відповідних органів державної виконавчої служби у первісного стягувача були відсутні і дані виконавчі документи були передані новому кредитору разом з кредитною справою боржників.

Вказав, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року у справі № 639/937/14-ц замінено сторону виконавчого провадження - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яка надійшла до останнього 20 жовтня 2016 року з відміткою про набрання її чинності 11 жовтня 2016 року.

Вважав, що, починаючи з 11 жовтня 2016 року у нового кредитора виникло право для пред`явлення виконавчих листів до виконання, однак станом на 11 жовтня 2016 року строк пред`явлення цих листів закінчився ще 22 січня 2016 року.

Зазначив, що на даний час боржники ухиляються від виконання зобов`язань за кредитним договором та добровільно не сплачують наявну суму заборгованості.

Просив визнати поважною причину пропуску строку, який надається для пред`явлення чотирьох оригіналів виконавчих документів (виконавчих листів по справі № 639/937/14-ц) до виконання; поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання чотирьох оригіналів виконавчих листів у справі № 639/937/14-ц, виданих Жовтневим районним судом м. Харкова 14 квітня 2015 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» вказаної вище суми заборгованості за кредитним договором та суми судового збору, та зазначити строк їх пред`явлення до виконання, про що постановити відповідну ухвалу.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року залучено до участі у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені правонаступника заявника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року, в якій ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 січня 2020 року виправлено описку, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання - задоволено; поновлено строк для пред`явлення до виконання чотирьох виконавчих листів №639/937/14-ц, виданих Жовтневим районним судом м. Харкова 14 квітня 2015 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом та пені за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 17 липня 2008 року в розмірі 174 774,60 грн, з яких: 135 525,79 грн - заборгованість за тілом кредиту; 31 752,11 грн - заборгованість за процентами; 2 187,20 грн - пеня за прострочення сплати процентів; 5309,50 грн - пеня за прострочення сплати кредиту та про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судового збору в розмірі 873,87 грн з кожного.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати, відмовити у задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, вважала, що суд не звернув увагу на те, що у заяві заявником не наведено жодного обґрунтування причин поважності пропуску такого строку у період з 22 січня 2015 року (набуття рішенням законної сили) до 22 січня 2016 року (кінцевий термін пред`явлення виконавчого листа до виконання); що матеріали справи не містять жодного обґрунтування щодо того, що заважало заявнику звернутись до суду з заявою про заміну стягувача та отримання дублікатів виконавчих листів, якщо припустити, що вони ним не отримувались разом з актом прийому-передачі при укладенні договору факторингу № 17 від 20 квітня 2015 року; що доказів неможливості звернення до цього часу або інших дій щодо отримання інформації про стан виконавчого провадження заявником не надано, об`єктивних причин, що унеможливлювали такі дії не наведено; що добір працівників, внутрішній процес обробки документації визначається самим заявником, а тому його складність та багатоетапність не може вважатись поважною причиною пропуску строку.

25 лютого 2020 року до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав, що судове рішення є законним, а апеляційна скарга - необгрунтованою. При цьому посилався на те, що пропуск строку пред`явлення виконавчих листів до виконання порушує обов`язковість виконання судового рішення та майнові права стягувача, а причини його пропуску є поважними. Зазначив, що судове рішення не виконується протягом майже 5 років.

28 лютого 2020 року до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» надійшли додаткові пояснення, в яких товариство, зокрема, вказав, що 19 липня 2019 року за ухвалою суду першої інстанції відкрито виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 . Однак, 16 жовтня 2019 року зазначену ухвалу суду скасовано і справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 27 листопада 2019 року залучено до участі у справі заявника. Під час розгляду справи в судах строк пред`явлення виконавчих листів до виконання сплинув, тому вважав оскаржувану ухвалу суду законною.

28 лютого 2020 року до суду апеляційної інстанції від представниці Ткаченко Д.В. надійшла заява про долучення письмових доказів, які фактично підтвердили пояснення товариства.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є поважними.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 листопада 2014 року у справі № 639/937/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом та пені за договором споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 17 липня 2008 року в розмірі 174 774,60 грн, з яких: 135 525,79 грн -заборгованість за тіом кредиту, 31 752,11 грн - заборгованість за процентами, 2187,20 грн - пеня за прострочення сплати процентів, 5309,50 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 873,87 грн з кожного (а.с.9395 том 1). Судове рішення набрало законної сили 22 січня 2015 року.

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернувся до суду з заявою про направлення на адресу банку копії судового рішення та виконавчих листів (а.с.100-102 том 1).

На виконання судового рішення 14 квітня 2015 року Жовтневим районним судом м. Харкова видано чотири виконавчих листа № 639/937/14-ц, які отримані банком 24 квітня 2015 року. Строк пред`явлення виконавчих листів встановлено в один рік, тобто до 22 січня 2016 року (а. с.109 том 1).

10 травня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернувся до суду з заявою про заміну сторони позивача у виконавчих листах (а. с.111-112 том 1).

20 квітня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу № 17, відповідно до умов якого за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходять усіх права клієнта за усіма договорами забезпечення. Тобто, до останнього перейшло права вимоги, зокрема, і за кредитним договором № 0 від 17 липня 2008 року, позичальником якого є ОСОБА_2 (а.с.117-119, 120, 121 том 1).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року замінено сторону виконавчого провадження - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» під час виконання виконавчих листів у справі № 639/937/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, виданих Жовтневим районним судом м. Харкова 14 квітня 2015 року (а.с.161-163 том 1). Судове рішення набрало законної сили 11 жовтня 2016 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 грудня 2016 року поновлено строк для пред`явлення до виконання чотирьох виконавчих листів № 639/937/4-ц, виданих Жовтневим районним судом м. Харкова 14 квітня 2015 року (а.с.215-217 том 1).

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 грудня 2016 року - скасовано, справу направлено до того ж суду для продовження розгляду (а.с.113-117 том 2).

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 16 березня 2017 року ВП № 53585432 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 639/937/14-ц, виданого 14 квітня 2015 року Жовтневим районним судом м. Харкова (а.с.241 том 1).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 листопада 2017 замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» у виконавчому провадженні ВП № 53585432 з примусового виконання виконавчого листа № 639/937/14-ц, виданого 14 квітня 2015 року Жовтневим районним судом м. Харкова, у зв`язку з переходом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» прав кредитора (а. с.14-16 том 2).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Caseof Hornsbyv. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду. Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…».

19 листопада 2010 року Консультативною радою європейських суддів (КРЄС) прийнято Висновок №13 (2010), який зокрема встановлює, що у державі, яка керується верховенством права, державні органи передусім зобов`язані поважати судові рішення і виконувати їх швидко «exofilicio». Сама ідея державного органу, який відмовляється підкоритися рішенню суду, підриває концепцію примату закону (пункт 31).

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що строк пред`явлення виконавчих документів до виконання, зокрема, інших виконавчих документів становить один рік, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 статті 24 зазначеного Закону в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Як передбачено частиною 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не встановлено.

Так, причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.

Матеріали справи свідчать про те, що судове рішення про задоволення позовних вимог набрало законної сили 22 січня 2015 року. Строк пред`явлення вмконавчих листів встановлено в один рік.

На виконання судового рішення 14 квітня 2015 року Жовтневим районним судом м. Харкова видано чотири виконавчих листа № 639/937/14-ц, які отримані першим кредитором - Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» лише 24 квітня 2015 року.

У зв`язку з тим, що 20 квітня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу № 17, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року замінено сторону виконавчого провадження - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яка набрала законної сили 11 жовтня 2016 року.

Таким чином, до моменту заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, стягувач не мав можливості здійснити будь-яких дій щодо виконавчих листів. У Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» не було об`єктивної можливості надати в строк, визначений законом, виконавчі документи для примусового виконання.

В суді апеляційної інстанції представниця заявника пояснила, що одразу ж після отримання виконавчих листів Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернувся з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, однак на момент звернення до суду строк пред`явлення виконавчих листів до виконання вже минув.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 листопада 2017 року замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт».

Представниці боржниці в суді апеляційної інстанції пояснили, що дійсно ще у 2016 році була ухвала суду першої інстанції про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, яку постановою суду апеляційної інстанції у 2017 році скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Проте, не дивлячись на те, що ухвалу суду першої інстанції про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання скасовано, виконавець відкрив виконавче провадження. У зв`язку з чим подано заяву про порушення виконавцем чинного законодавства, так як підстав для відкриття виконавчого провадження не було, оскільки відсутнє судове рішення, на підставі якого поновлено виконавче провадження.

В свою чергу представниця заявника пояснила, що на сьогодні борг повністю не погашено та на підтвердження своїх пояснень надала копію постанови державного виконавця від 26 березня 2019 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення заборгованості на загальну суму 88480,00 грн, якої недостатньо для погашення боргу. Також, вона не заперечувала проти того, що наразі виконавчі листи знаходяться на примусовому виконанні. Однак, зазначила, що якщо буде скасовано оскаржувану ухвалу, виконавчі провадження будуть закінчені, оскільки є постанова суду апеляційної інстанції про скасування попереднього судового рішення суду першої інстанції про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, і судове рішення не буде виконано.

Дійсно, як вбачається з автоматизованої системи виконавчих проваджень та результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 27 лютого 2020 року, яку надано представницею заявника і проти даних якої не заперечували представниці боржниці, на сьогодні існують три виконавчих провадження, які відкриті 19 липня 2019 року щодо боржниці та 16 березня 2017 року - щодо боржника на підставі ухвали про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, яку скасовано постановою суду апеляційної інстанції. Виконавчого проваження за четвертим виконавчим листом не відкрито. Виконавчі листи отримано першим стягувачем, який не пред`явив їх до виконання.

Враховуючи, що строк пред`явлення виконавчих листів сплив не з вини третього стягувача, заявника по справі, а у зв`язку з розглядом справ щодо заміни сторони у виконавчому провадженні, поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, скасування поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, що є поважними, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги заявника, правильно визначив причини пропуску строку поважними.

Доводи та вимоги, викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, представницями боржниці - в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції надав належну оцінку поданим заявником доказам, з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Чинним законодавством передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що зазначені товариством та встановлені судом першої інстанції причини є доведеними та поважними, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 06 березня 2020 року.