Справа № 289/1611/18
Номер провадження 2/289/23/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Потіївської об`єднаної територіальної громади Радомишльського району Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

07.08.2018 позивач звернулася до суду з позовом до Потіївської об`єднаної територіальної громади Радомишльського району про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що в березні 2008 року вона придбала у ОСОБА_2 зазначений житловий будинок за 15000,00 грн. без оформлення будь-яких документів, в даному будинку вона проживає з 2008 року, відкрито і безперервно користується останнім, провела до будинку газопостачання, сплачує комунальні послуги, проводить поточні ремонти в ньому, тобто відкрито і безперервно понад десять років проживає та користується цим будинком як власним.

Ухвалою судді Малинського районного суду Житомирської області Саландою О.М. від 10.09.2018 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання (а.с.27).

Відповідно до розпорядження керівника апарату Малинського районного суду Житомирської області від 12.11.2018 № 12, 12.11.2018 здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, згідно якого головуючим суддею визначено Ярмоленка В.В..

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 12.11.2018 передано цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Потіївської сільської об`єднаної територіальної громади Радомишльського району Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю за підсудністю до Радомишльського районного суду Житомирської області (а.с.42).

Відповідно до Протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2018, призначення не відбулось, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи (а.с.47).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 30.05.2019 № 1444/0/15-19 суддю Лисичанського міського суду Луганської області Луньову Дар`ю Юріївну , відряджено для здійснення правосуддя до Радомишльського районного суду Житомирської області строком на шість місяців із 14.06.2019.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2019, головуючим суддею у даній справі визначено Луньову Д.Ю. (а.с.49).

Ухвалою судді Радомишльського районного суду Житомирської області Луньової Д.Ю. від 01.07.2019 справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання (а.с.50).

Ухвалою від 03.09.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.66).

Строк відрядження судді Луньової Д.Ю. закінчився 14.12.2019.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019, головуючим суддею у даній справі визначено Сіренко Н.С. (а.с.85).

Ухвалою судді Радомишльського районного суду Житомирської області Сіренко Н.С. від 16.01.2020 прийнято справу до провадження та призначено судове засідання (а.с.86).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала та пояснила, що проживає в будинку по АДРЕСА_1 разом із своїми двома дітьми більше десяти років без реєстрації. При цьому зазначила, що вказаний будинок вона купила понад десять років тому у людей, у яких були відсутні документи на цей будинок. Власники будинку померли ще в 1988 році, однак, у них також були відсутні правовстановлюючі документи на будинок. На даний час позивач зареєстрована в с. Мирне Радомишльського району Житомирської області в будинку своєї матері, проте, просить суд задовольнити позов, так як має намір оформити правовстановлюючі документи на будинок, щоб зареєструвати себе і дітей в зазначеному житлі.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.87,92), в справі наявна заява про розгляд справи без участі його представника, позов підтримує (а.с.83).

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з 02.03.2008 постійно проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.4,5,6).

З Довідки від 27.03.2018 № 402, виданої виконавчим комітетом Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, вбачається, що ОСОБА_6 , який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відповідно до записів погосподарської книги № 5 за 1974-1976 роки, особовий рахунок 399, погосподарської книги № 5 за 1977-1979 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 , погосподарської книги № 5 за 1980-1982 роки, особовий рахунок № НОМЕР_2 , погосподарської книги № 5 за 1986-1990 роки, особовий рахунок № НОМЕР_3 , за адресою с. Потіївка рахувалась сім`я в складі: ОСОБА_6 , 1910 року народження, голова двору, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_7 , 1905 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Згідно Довідки від 20.05.2011 № 222, виданої КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано. Вартість житлового будинку з надвірними будівлями складає 42 646 грн. (а.с.9).

У відповідності до Довідки від 23.03.2018 № 201, виданої КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, станом на 31.12.2012 за адресою: АДРЕСА_1 . право власності на нерухоме майно не зареєстровано (а.с.10).

Розпорядженням Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області «Про перейменування назви вулиць населених пунктів сільської ради» від 15.02.2016 № 7-б назва АДРЕСА_1 змінена на АДРЕСА_1 (а.с.11).

Позивачем на підтвердження своїх вимог надано квитанцію про сплату за спожитий газ за червень 2018 за адресою: АДРЕСА_1 ., з якої вбачається, що особовий рахунок відкрито на ім`я ОСОБА_1 (а.с.16). До того ж, позивач долучила до позовної заяви копію першої сторінки договору про користування електричною енергією на якій зазначено, що споживачем є ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 (а.с.15).

За приписами статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте, не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої палати ВС від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17.

На переконання суду, володіння позивачем житловим будинком не можна вважати добросовісним та безтитульним з огляду на те, що сама ж ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що власником домоволодіння був ОСОБА_6 , який помер у 1988 році, до того ж будинок позивач придбала у 2008 році за 15 000 грн. у громадянина ОСОБА_2. Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, чи були у ОСОБА_6 спадкоємці, а також того, яке право на спірний житловий будинок мав ОСОБА_2

Також суду не підтверджено належними та допустимими доказами давність володіння будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ., оскільки оформлення рахунків по сплаті комунальних платежів на ім`я позивача не тягне за собою володіння спірним майном.

Аналізуючи встановлені обставини у сукупності, на основі досліджених доказів, суд приходить до переконання про відсутність законних підстав, для задоволення заявлених вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-82, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Потіївської об`єднаної територіальної громади Радомишльського району (місцезнаходження: 12225, Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Центральна, 31, ) про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20.03.2020.

Суддя Н. С. Сіренко