Справа № 381/681/20 Головуючий 1 інстанція- Соловей Г.В.
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 грудня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства,-

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувсядо суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що 05 серпня 2006 року між ним і відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого народилося двоє синів: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подружнє життя з відповідачкою не склалося, а тому шлюб між ними було розірвано рішенням Фастівського мськрйонного суду Київсьої області від 18 грудня 2019 року. Вказував, що він був записаний батьком обох синів, проте у нього виникли сумніви щодо його батьківства у зв`язку із відкритою появою у відповідачки іншого чоловіка, який систематично відвідував її за місцем їх з дітьми проживання під час його відсутності вдома та змісту СМС-повідомлень на мобільний телефон відповідачки. У листопаді 2019 року він звернувся до ТОВ «Медичний центр ІГР», де отримав висновок про те, що він не може бути біологічним батьком ОСОБА_4 і ОСОБА_3 .

У зв`язку з наведеним просив виключити відомості про його батьківство з актового запису № 202 від 07 травня 2015 року про народження ОСОБА_3 складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області та з актового запису про народження № 562 від 05 грудня 2016 року про народження ОСОБА_4 складеного Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. А також стягнути з відповідачки на його користь судові витрати.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2020 року позов задоволено. Виключено відомості про батьківство ОСОБА_1 з актового запису № 202 від 07 травня 2015 року про народження ОСОБА_3 складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби

- 2 -

Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області та з актового запису про народження № 562 від 05 грудня 2016 року про народження ОСОБА_4 складеного Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Не погоджуючись із рішенням в частині розподілу судових витрат, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні понесених ним витрат на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи та ухвалити нове, яким стягнути витрати у розмірі 8827,60 грн. Скарга мотивована тим, що суд безпідставно відмовив у стягненні витрат на оплату судової експертизи, не врахувавши обставин справи та вимог процесуального закону, зокрема ст.141 ЦПК України, яка у випадку задоволення позову покладає на відповідачача всі понесені позивачем судові витарти. Окрім того, відповідачка не довела неспівмірність витрат на екпертизу, а відмова мотивована виключно ініціативою суду, що суперечить процесуальному закону, який покладає на сторону доведення неспівмірності витрат.

В іншій частині рішення сторонами не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідачка ОСОБА_2 , якій копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками направлені на електронну адресу, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Олексієнко О.О. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області щодо відмови у стягненні судових витрат на проведення експертизи як незаконне.

Відповідачка ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на правильність судового рішення в частині відмови у стягненні судових витрат та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в оскаржуваній частині щодо витрат на проведення експертизи не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства задоволено і виключено відомості про батьківство ОСОБА_1 з актових записів про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

- 3 -

Під час розгляду справи за ухвалою суду була проведена судово-медична експертиза, згідно висновку якої № 103-141-2020 від 15 липня 20202 року за наслідками молекулярно-генетичного дослідження батьківство позивача щодо ОСОБА_3 і ОСОБА_4 виключається.

Також, позивач ОСОБА_1 надав суду докази про понесені ним судові витрати за проведення цієї експертизи у розмірі 8827,60 грн. (а.с.59).

Відмовляючи у стягненні судових витрат, понесених позивачем на оплату вартості проведення судової експертизи, суд першої інстанції керувався принципами справедливості та пропорційності, а також врахував те, що відповідачка визнала позов та була проти призначення експертизи, однак позивач наполягав на її проведенні.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на вимогах процесуального закону та матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в тому числі належать витрати, пов`язані із проведенням експертизи (ч.ч.1 та 2 ст.133 ЦПК України).

Згідно ч.4 ст.139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат.

Розмір витрат на проведення експертизи, залучення встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів, та має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (ч.ч.6,7 ст.139 ЦПК України).

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами (ч.8 ст.139 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами (ч.9 ст.139 ЦПК України).

Відмовляючи у стягненні витрат на експертизу, суд помилково застосував принциппропорційності, оскільки позовні вимоги позивача щодо оспорювання батьківства задоволено повністю, а відтак позивач має право на відшкодування понесених ним судових витрат у повному обсязі, що прямо передбачено п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України. Це по-перше.

По-друге, суд залишив поза одну із основних засад (принципів) цивільного судочинства, яка полягає у повному відшкодуванні судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

По-третє, суд зазначив, що відповідачка визнала позов та була проти призначення експертизи, однак позивач наполягав на її проведенні, а тому слід застосувати принцип справедливості івідмовити позивачу у стягненні витрат на експертизу.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком, який не грунтується на положеннях процесуального закону. Зокрема згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд першої інстанції не дотримався положень вказаної норми та не ухвалив рішення

- 4 -

про задоволення позову ОСОБА_1 у зв`язку із визнанням позову відповідачкою, як і не постановив ухвалу про відмову у прийнятті такого визнання позову. Натомість суд продовжив розгляд справи та призначив судову експертизу, що у свою чергу з урахуванням задоволення вимог ОСОБА_1 свідчить про наявність підстав для відшкодування понесених ним витрат у повному обсязі.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад (принципів) цивліьного судочинства (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Згідно положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За таких обставин з урахуванням повного задоволення вимог ОСОБА_1 , а також неподання відповідачкою доказів неспівмірності понесених ним витрат на екпертизу, колегія суддів стягує з відпоідачки на користь позивача понесені ним судові витрати на оплату судової екпертизи у розмірі 8827,60 грн.

Окрім того, відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, суд покладає на відповідачку витрати позивача по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2020 року в частині відмови у стягненні витрат на проведення судової експертизи скасувати і в цій частині ухвалити нове.

Стягнути із ОСОБА_2 (мешкає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на проведення молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 8827 гривень 60 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмрі 1261 гривню 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: