ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 березня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/2332/19

Головуючий у першій інстанції - Ковальова Т. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/474/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Іванової Г.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

дата складання повного тексту рішення, місце його ухвалення - 20 січня 2020 року м.Ніжин,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що 30 серпня 2003 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Позивач посилається на те, що сторони на даний час стали різними людьми з абсолютно несумісними характерами і поглядами на сімейні обов`язки. Це призвело до розбіжностей у поглядах на подружнє життя, між сторонами часто виникають сварки. На даний час вони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, втратили почуття взаємоповаги один до одного.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 січня 2020 року задоволено позов ОСОБА_2 , розірвано шлюб між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 30 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ніжинського міського управління юстиції Чернігівської області за актовим записом №384.

Суд першої інстанції виходив з того, що сімейні відносини між сторонами відсутні, рішення позивачки про розлучення є виваженим і свідомим, причини, з якої вона наполягає на розірвання шлюбу обґрунтовані, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивачка наміру не має, наданий судом строк для примирення результатів не дав. Також суд зазначив, що він не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у норма СК України.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Особа, яка подає апеляційну скаргу вказує, що розриваючи шлюб, суд невірно встановив, що сторони не підтримують подружніх стосунків з 04 листопада 2018 року, оскільки на момент реєстрації шлюбу та до досить недавнього часу вони підтримували подружні стосунки, причини розлучення відповідачу не відомі.

Відповідач вважає, що для повного встановлення обставин справи суд мав відкласти розгляд справи, оскільки позивачка перебуває за кордоном, а її особисті пояснення мають істотне значення для вирішення спору.

ОСОБА_1 зазначає, що він подав клопотання про надання максимального строку на примирення терміном 6 місяців, оскільки позивачка на судові засідання не з`являлась, а перебуває за кордоном, а наданий судом строк в один місяць не дав результату, оскільки дружина за цей час не прибула до України.

На думку ОСОБА_1 , суд не виконав ст.112 СК України при розгляді даної справи.

У визначений судом строк від представника ОСОБА_2 - адвоката Кравченка В.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому сторона позивачки просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, а також стягнути з відповідача усі документально підтверджені понесені судові витрати по справи.

Сторона позивача вважає апеляційну скаргу відповідача необґрунтованою та такою, що не спростовує правильних висновків суду першої інстанції. Представник вказує, що позивачка не погоджується на примирення, подальше перебування у шлюбі порушує її законні права та інтереси, суперечить її інтересам розвиватися морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності, оскільки позивачка з відповідачем проживають більше двох років окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Останнім часом відповідач навіть погрожував застосувати фізичне насильство та регулярно застосовував психологічне насильство і тиск, погрожував вбивством ОСОБА_2 та Ніжинською місцевою прокуратурою 14 лютого 2020 року за даним фактом порушено кримінальне провадження №0000028. За даних обставин сім`я існувати не може, відсутні паритетні засади, почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, що є моральною основою шлюбу. Сторона позивача вважає, що посилання ОСОБА_1 на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є голослівними, викладеними з мотивів навмисного затягування часу вступу рішення в законну силу, фактично дії відповідача направлені на примушування ОСОБА_2 щодо подальшого перебування з відповідачем в шлюбі, що є неприпустимим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що 30 серпня 2003 року сторони зареєстрували шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ніжинського міського управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №384 (а.с.8).

Від даного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Інших доказів щодо предмету спору матеріали справи не містять.

Згідно ч.1 ст.21 та ч.1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, і який ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги (ч.1 ст.55 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Згідно ст.111, ч.2 ст.112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98).

Судами має враховуватися, що позивачка та відповідач не проживають однією сім`єю, у них різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами спору припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство.

Судом першої інстанції, з метою збереження сім`ї, ухвалою від 12 грудня 2019 року, було надано сторонам строк на примирення тривалістю один місяць. Однак, сторони за цей час не примирились.

Станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції з моменту відкриття провадження у справі судом першої інстанції пройшло десять місяців, за цей час сторони не здійснили кроків, які б свідчили про бажання примиритись, проживають за різними адресами та не спілкуються між собою, позивачка категорично не бажає перебувати у шлюбі з відповідачем. Будь-яких доказів щодо здійснення ним заходів до примирення відповідач суду не надав. Тому доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не надав максимальний строк на примирення терміном 6 місяців не приймаються апеляційним судом до уваги.

Доводи апеляційної скарги, що розриваючи шлюб суд невірно встановив, що сторони не підтримують подружніх стосунків з 04 листопада 2018 року, оскільки на момент реєстрації шлюбу та до досить недавнього часу вони підтримували подружні стосунки, причини розлучення відповідачу не відомі, також не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки на їх підтвердження відповідачем не надано жодного доказу.

Доводи апеляційної скарги, що суд мав відкласти розгляд справи, оскільки позивачка перебуває за кордоном, а її особисті пояснення мають істотне значення для вирішення спору, не заслуговують на увагу, оскільки судом відкладався розгляд справи неодноразово, позивачка кожного разу подавала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримувала свої позовні вимоги.

Також не приймають до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що суд не виконав ст.112 СК України при розгляді даної справи.

Так, статтею 112 СК України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Вбачається, що позивачка не бажає миритися з відповідачем, примирення між ними до цього часу не відбулося, та позивачка не виявляє наміру на збереження сім`ї, суд не може примусити її зберегти шлюб, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, позивачка категорично відмовляється перебувати у шлюбі з відповідачем, а тому її подальше перебування у цьому шлюбі буде суперечитиме її інтересам.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують вірного по суті рішення.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Крім того, відповідно до ч.1, п.1 ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат беруться до уваги: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, що визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6).

При поданні відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 стороною позивачки заявлено клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу. Представником позивачки на підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на правову допомогу суду надано Ордер на надання правової допомоги ОСОБА_2 адвокатом Кравченком В.В. в Чернігівському апеляційному суді (а.с.65), Розрахунок судових витрат від 26 лютого 2020 року з якого вбачається, що адвокат надав позивачці правову допомогу на суму 3200 грн (а.с.66-67), Квитанцію про оплату послуг адвоката на 3200 грн (а.с.64). Також матеріали справи містять Договір про надання правової допомоги від 07 листопада 2019 року (а.с.27).

Вбачається, що відзив разом з розрахунком судових витрат, понесених позивачкою, отриманий відповідачем 28 лютого 2020 року, проте від ОСОБА_1 не надходило до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу або доказів неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката із ціною позову та складністю справи.

Отже, за результатами розгляду даної скарги рішення суду першої інстанції залишено без змін, однак сторона позивача понесла судові витрати, пов`язані з розглядом справи під час її перегляду в суді апеляційної інстанції. Ця обставина підтверджена низкою доказів, поданих у відзиві на апеляційну скаргу, відповідач своїх заперечень не подав, а в силу вимог ст.382 ЦПК України апеляційний суд має указати в резолютивній частині постанови про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Перевіряючи розрахунок судових витрат, наданого адвокатом Кравченком В.В., судом встановлено, що ОСОБА_2 було надано такі послуги: консультації з приводу наявності підстав для складання та подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 (1 год. - 800 грн); складання та подання відзиву на апеляційну скаргу (2 год. - 1600 грн); представництво інтересів ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції (1 год. - 800 грн).

Справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 січня 2020 року призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами. Тобто, представництва інтересів ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції адвокатом не відбулося, тому з ОСОБА_1 на користь позивачки слід стягнути документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 2400 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 січня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу в сумі 2400 (дві тисячі чотириста) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: