Справа № 396/1705/19
Провадження № 2/396/54/20
РІШЕННЯ

Іменем України

02.03.2020 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря судового засідання: Пономаренко Р.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Ведющенка В.В. ,

представника третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору служби у справах дітей Новоукраїнської міської ради Крецул І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу №396/1705/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача: Служба у справах дітей виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

1. Виклад позицій позивача та відповідача.

Адвокат Ведющенко В.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся із позовом, до суду, в якому просить позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та змінити розмір стягуваних аліментів, в обґрунтування якого посилається на те, що 02.03.2013 року між сторонами - ОСОБА_1 і ОСОБА_3 - Тарасівською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу позивачка з відповідачем мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження дитини позивачка з відповідачем з причини неможливості сумісного проживання та різних поглядів на життя, сімейні стосунки припинили у лютому 2015 року.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20.03.2015 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину до досягнення дитиною повноліття.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 позивачка створила нову сім`ю та 16.06.2015 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на ОСОБА_6

Донька ОСОБА_4 проживає разом з позивачкою в новоствореній сім`ї, та знаходиться на повному утриманні позивачки і її нового чоловіка.

За весь час з часу припинення шлюбних відносин з лютого 2015 року відповідач не цікавиться життям власної доньки. Весь цей час вихованням доньки ОСОБА_4 займалася позивачка та її чоловік ОСОБА_5 ..

Відповідач не надає будь-якої допомоги по утриманню доньки, не сплачує аліменти. Не приймає будь-якої участі у вихованні та розвитку дитини, тобто батьком рахується тільки формально.

В 2018 році рішенням Новоукраїнського районного суду від 23.06.2018 року позивачці ОСОБА_1 було відмовлено в позовній вимогі щодо позбавлення батьківських прав. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду рішення залишено без змін та вказаним рішенням фактично було попереджено відповідача змінити ставлення до малолітньої доньки. Також даним рішенням було змінено спосіб стягнення і розмір аліментів, стягуваних рішенням від 20.03.2015 року Бобринецького районного суду Кіровоградської області, з частки на тверду грошову суму.

Як зазначає преставник позивача в позові, з часу попереднього рішення відношення відповідача по виконанню батьківських обов`язків відносно доньки не змінилось, тому просить позбавити його батьківських прав. Також вказує, що відповідач офіційно працевлаштувався, а тому просить змінити спосіб стягуваних аліментів з твердої грошової суми на ј частину всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку.

2. Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 12.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до підготовчого розгляду.

29.01.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд справи.

Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, судова повістка відповідачу ОСОБА_3 надсилалася судом за останнім відомим місцем його проживання та реєстрації, згідно з інформацією відділу обліку та моніторингу місця проживання УДМС України в Кіровоградській області (а.с. 32), але до суду повернувся конверт з відміткою «адресат не проживає».

26.01.2020 року та 24.02.2020 року на офіційному веб-сайті «Судова влада» розміщено оголошення про виклик відповідача ОСОБА_3 до суду на 24.02.2020 року та на 02.03.2020 року.

Станом на 02.03.2020 року відповідач до суду не з`явився, відзив не подав.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, пояснивши, що з часу розлучення відповідач повністю усунувся від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , 2013 року народження.

Позивачка допитана за правилами свідка посвідчила, що після винесення судом попереднього рішення про відмову в позбавленні батьківських прав відповідача, відносно його доньки, що фактично було попрередженням відповідача про невиконання ним батьківського обов`язку, однак його ставлення до доньки не змінилось, він жодного разу не виявив бажання спілкуватися з нею, а навпаки звертався до суду про виключення з актового запису про народження доньки, відомостей про нього як батька. Однак експертиза ДНК встановила факт його батьківства. За весь період аліменти сплатив лише один раз в липні 2019 року в розмірі 1800 грн.. На даний час малолітня ОСОБА_4 вважає батьком свого вітчима, який хоче її усиновити.

Також представник позивача просив змінити спосіб стягуваних аліментів з твердої грошової суми на ј частину заробітку (доходу) відповідача, пояснивши, що останній офіційно працевлаштувався, та те, що зріс прожитковий мінімум встановлений для дитини відповідного віку.

Представник третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору служби у справах дітей Новоукраїнської міської ради Крецул І.В. не заперечила щодо задоволення позову. Підтримала пояснення представника позивача.

Відповідач, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судовго засідання, відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України та шляхом оголошення на веб-сайті "Судова влада" до суду не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив, відзив до суду не подав.

Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд з урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутність відповідача.

Фактичні обставини, установлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких установлені відповідні обставини.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи:

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8 зв.).

Судом встановлено, що рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20.03.2015 року шлюб між сторонами розірвано, й з відповідача ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини на користь позивачки ОСОБА_1 в розмірі ј частини від усіх видів його доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину до досягнення дитиною повноліття (а.с.

16.06.2015 року позивачка уклала шлюб із ОСОБА_5 та змінила прізвище ОСОБА_8 на ОСОБА_9 (а.с. 9).

Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_4 залишилась проживати з мамою та дотепер проживає біля позивачки та її чоловіка, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов (10).

За весь період стягнення аліментів, за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 49351.09 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 14-15).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в 2018 році зверталась до суду з вимогою про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів. Рішенням Новоукраїнського районного суду від 23.06.2018 року відмовлено в позовній вимогі щодо позбавлення батьківських прав, також вказаним рішенням змінено спосіб стягнення аліментів, стягуваних рішенням від 20.03.2015 року Бобринецького районного суду Кіровоградської області, з частки на тверду грошову суму. Дане рішення постановою Кропивницького апеляційного суду залишено без змін (а.с. 17-24).

Однак з матеріалів справи (а.с. 14-16) розрахунку заборгованості та довідки про отримання аліментів вбачається, що аліменти за весь період стягнення починаючи з 18.02.2015 року та станом на серпень 2019 року нараховуються згідно виконавчого листа №383/161/15-ц в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_3 , що свідчить про факт непред`явлення до стягнення виконавчого листа по рішенню Новоукраїнського районного суду від 23.06.2018 року, яке набрало законної сили 02.11.2018 року, та яким змінено спосіб стягуваниз аліментів, на тверду грошову суму, як і не зверталися до ВДВС про перерахунок розміру аліментів у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, чого позивачка і не заперечувала.

Згідно довідки про отримання аліментів №216 Компаніївського РВ ДВС у Кіровоградській області, та розрахунку заборгованості позивач ОСОБА_1 в період з листопада 2017 року отримала аліменти на утримання доньки лише одного разу, у червні 2019 року в розмірі 1859.89 грн. (14-16).

На підтвердження факту невиконання відповідачем батьківських обов`язків позивачка надала довідку з Новоукраїнського комунального дошкільного навчального закладу №1 «Ромашка», зі змісту якої вбачається, що участі у вихованні та матеральному забезпеченні дити в закладі ОСОБА_3 не приймав (а.с. 11 зв).

Згідно наданого суду висновку №972/02-24 від 12.09.2019 року, комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради вважає доцільним позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_7 , оскільки викладена інформація щодо ухилення ОСОБА_3 від належного виконання батьківських обов`язків повністю підтвердилась, та зважаючи, що з часу ухвалення попереднього рішення суду про відмову позбавлення батьківських прав, ОСОБА_3 не змінив свого відношення та дій відносно доньки (а.с.12).

Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуататції дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини чітко виписано в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. в пункті 16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Пленум Верховного суду України в п.п.15,16 Постанови №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Фактично, рішенням Новоукраїнського районного суду від 23.06.2018 року яким відмовлено в позбавлені батьківських прав, та яке набрало законної сили, відповідача ОСОБА_3 було попереджено про зміну його відношення до доньки. Однак матеріалами справи повністю підтверджено, що відповідач ОСОБА_3 відношення після ухваленого рішення не змінив, та навпаки свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, самоусунувся від виховання та утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , про що комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради надано відповідний висновок, в якому вказано про доцільність позбавлення батьківських пра.

Також факт його небажання приймати участь у вихованні доньки підтверджується, тим, що в березні 2018 року ним було подано до суду позов про виключення з актового запису про народження відомостей про нього як про батька дитини ОСОБА_7 , що також свідчить про відсутність в нього інтересу до доньки та небажання займатись її вихованням.

При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 долею дитини не цікавиться протягом останніх 5 років, участі у вихованні не приймає, свої батьківські обов`язки не виконує, матеріально дитині не допомагає та доказів на спростування наведеного з боку відповідача суду надано не було, а його небажання цікавитися долею дитини та неявка до суду лише підтверджує про відсутність інтересу до дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються Державою.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Зважаючи на те, що батько не цікавиться життям дитини, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, хоч позивачка йому жодних перешкод в спікуванні з донькою не чинить, суд приходить до висновку, що відповідач самоусунувся та повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Суд приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків і його належить позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , а тому позов в цій частині є обгрунтованим, законним та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо зміни способу стягуваних аліментів, суд вказує наступне:

Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20.03.2015 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини заробітку.

Рішенням Новоукраїнського районного суду від 23.06.2018 року змінено спосіб стягнення аліментів з частки від доходу відповідача на тверду грошову суму в розмірі 1000 грн, щомісяця, однак ні позивач ні відповідач виконавчий лист по даному рішенню до виконання не звернула.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Однак, згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року №3, вирішуючи питання щодо зміни розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів позивач та її представник мотивує збільшенням розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2020 році, та тим, що відповідач офіційно працевлаштувався, однак доказів про його працевлаштування та покращення матеріального становища суду не надали, як і не надано даказів , що змінився матеріальний чи фізичний стан здоров`я дитини, чи матеріальне становище позивачки як одержувача аліментів погіршилося. Зокрема не надали доказів, що з часу ухвалення попереднього рішення про зміну способу стягуваних аліментів змінився стан здоров`я або ж матеріальне становище позивачки, відповідача чи дитини.

Також, згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 за №3 зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Також, відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет на 2020 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить - 1779 грн., (50% відсотків - 889.50грн.), тобто аліменти присуджені до стягнення за рішенням суду від 23.06.2018 року, є більшими від встаноленого мінімального розміру.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, з врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища дитини та платника аліментів, на підтвердження чого сторонами не надано жодних доказів, тому суд прийшов до переконання що в частині зміни розміру аліментів позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Кірм того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі сплаченої суми судового збору 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 150, 152, 155, 164, 180, 181, 193 СК України, ст.ст. 141, 265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Голі, Кобелянського району Полтавської області, відносно малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В частині зміни способу стягнення аліментів, встановленого рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23.06.2018 року (справа № 396/1308/17), згідно якого стягнуто, щомісячно із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , на стягнення ј частини всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 - відмовити за необгрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 06.03.2020 року.

Головуючий: О. А. Гарбуз