ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3480/20 Справа № 213/4414/19 Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач- Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2020 року, ухваленого суддею Князєвою Н.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди розмірі 146 055 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що він, працюючи у відповідача: з 16.05.1969 по 24.03.1970 водієм «КРАЗ»-222 гідромонітору з поливання забою в кар`єрі АТЦ№1; з 25.03.1970 по 06.07.1973 водієм БелАЗ-540 та БелАЗ-548 з вивозу гірничої маси з кар`єру АТЦ№1; з 06.11.1992 по 18.02.2000 водієм всіх марок дизельних автомобілів з вивозу гірничої маси з кар`єру ЦТА; виконував роботу в умовах впливу загальної вібрації, яка перевищувала допустиму в 1,8 2 рази через недоліки машин, механізмів та обладнання.

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці позивач отримав хронічне професійне захворювання.

Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії «Український НДІ промислової медицини» від 01.02.2000 позивачу встановлено діагноз: 1) вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальних вібрацій, синдроми периферичний ангіодистонічний (переважно нижніх кінцівок) і хронічна правостороння помірно виражена люмбоішіалгія.

Позивач 06.03.2000 пройшов огляд ЛТЕК, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 35% з вібраційної хвороби та встановлено ІІІ групу інвалідності.

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я згідно з медичним висновком від 12.08.2011 №2732/767 МОЗ України ДУ «Український НДІ промислової медицини» м.Кривого Рогу позивачу встановлено уточнюючий діагноз:

Повний діагноз: вібраційна хвороба 1-2 ст. від дії загальних вібрацій, виражені синдроми периферичної ангіодистонії та полірадикулоневропатії, переважно на поперековому рівні в фазі загострення.

Супутній діагноз: церебральний атеросклероз з вестибулярною дисфункцією.

03.10.2011 позивач повторно пройшов огляд МСЕК, йому визначено ступінь втрати професійної працездатності 35% з вібраційної хвороби та встановлено ІІІ групу інвалідності.

У зв`язку з професійним захворюванням порушено нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває больові відчуття.

Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, позивач відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині.

Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає Позивачу душевного болю та страждань.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 , інтереси якого представляє Гузєв Ігор Григорович, до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (вул.Рудна,47, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 (сімдесят тисяч) гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в дохід держави судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривні 40 копійок.

В апеляційній скарзі представник позивача Гузєв ОСОБА_2 , не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_3 в розмірі 146 055 грн.

Скаржник вважає, що стягнутий судом першої інстанції розмір грошових коштів є недостатнім для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання в результаті, якого ОСОБА_3 безтроково втратив 35% професійної працездатності та йому була встановлена третя група інвалідності. Представник позивача вважає, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував, що у зв`язку з професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, що тривалий та систематичний процесу лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. Вказує, що негативні зміни в житті позивача є довготривалими, курси лікування не надають належного ефекту, усвідомлення чого, завдає позивачу додаткового душевного болю та страждань. Скаржник наголошує на тому, що не в повній мірі врахував той факт, що позивач піддавалася впливу шкідливих факторів виробництва лише під час перебування у трудових відносинах із відповідачем, який систематично не виконував свій обов`язок по створенню нешкідливих умов праці, завдаючи шкоду здоров`ю позивача, що збільшує ступінь вини відповідача.

В апеляційній відповідач ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права ставить питання про зміну оскаржуваного судового рішення в частині зменшення розміру відшкодування моральної шкоди.

При цьому, скаржник зазначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують факт виникнення у нього моральних страждань. Відповідач вказує на необґрунтовано завищений розмір моральної шкоди стягнутий судом на користь позивача без урахування засад розумності, виваженості та справедливості, наводячи судову практику з аналогічних справ

Також, скаржник зазначає, що відповідач сам винен у виникненні у нього професійного захворювання, оскільки, знаючи про шкідливі умови праці, свідомо обрав собі таку роботу, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату праці, хоча мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але жодного разу не ініціював переведення на іншу роботу, де був відсутній вплив шкідливих факторів.

Відзиви на апеляційні скарги сторін не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював у відповідача з 16.05.1969 по 24.03.1970 в автотранспортному цеху № 1 шофером КрАЗ-222 гідромонітору з поливання забою в кар`єрі; з 24.03.1970 по 06.07.1973 в автотранспортному цеху № 1 шофером БелАЗ-540 та БелАЗ-548 з вивозу гірничої маси з кар`єру; з 06.11.1992 по 18.02.2000 в цеху технологічного автотранспорту водієм всіх марок дизельних автомобілів, зайнятий повний робочий день, з вивозу гірничої маси з кар`єру (а.с. 36-40).

Згідно з актом розслідування професійного захворювання від 17.02.2000 проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 вібраційної хвороби першої-другої стадії від дії загальної вібрації, синдроми периферичний ангіодистонічний (переважно нижніх кінцівок) і хронічної правосторонньої помірно вираженої люмбоішіалгії. Зазначений діагноз встановлений Українським НДІ промислової медицини.

Відповідно до пункту 14 акту професійне захворювання виникло за таких обставин: конструктивні недоліки машин, механізмів, обладнання.

Згідно з п.15 акту причиною професійного захворювання визнано тривалу роботу в умовах впливу загальної вібрації, що перевищує допустимий у 1,8 2 рази: в тресті «Кривбасшахтопроходка» 2 роки 4 місяці та в ЦТА ВАТ «ІнГЗК» 11 років 5 місяців (а.с. 11-12).

При первинному огляді ЛТЕК 06.03.2000 позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 35% з 28.02.2000 безстроково та встановлено ІІІ групу інвалідності (а. с. 9-10).

При повторному огляді МСЕК 03.10.2011 позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 35% безстроково та встановлено ІІІ групу інвалідності (а. с. 9-10).

ОСОБА_1 з приводу професійного захворювання проходив лікування в медичних закладах з 21.01.2000 по 04.02.2000, з 15.12.2004 по 04.01.2005, з 04.01.2006 по 20.01.2006, з 13.07.2007 по 26.07.2007, з 11.06.2008 по 01.07.2008, з 27.07.2011 по 12.08.2011, з 12.06.2012 по 02.07.2012, з 10.09.2013 по 25.09.2013, з 28.08.2014 по 17.09.2014, з 25.05.2015 по 08.06.2015, з 29.08.2017 по 12.09.2017, з 09.08.2019 по 22.08.2019 (а.с. 13-35). При цьому відповідно до медичних виписок з 20.01.2006 діагнозом позивача зазначено: вібраційна хвороба 1-2 ст. від дії загальних вібрацій, виражені синдроми периферичної ангіодистонії та полірадикулоневропатії, переважно на поперековому рівні (а.с. 16-35).

Внаслідок професійних захворювань позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , керувався статтями 153, 173 КЗпП України, Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, ст.440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем, зокрема і під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не погоджується з доводами апеляційних скарг сторін щодо заниженого розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено судом першої інстанції на час виникнення правовідносин між сторонами (06.03.2000 року) відшкодування моральної (немайнової) шкоди було врегульовано статтею 440-1 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1-14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.

Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком ЛТЕК встановлено 35 % втрати професійної працездатності у березні 2000 році, тобто встановлено наявність ушкодження здоров`я внаслідок професійного захворювання, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, суд дійшов правильного висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року.

Відповідно до положень п.11 цих Правил, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст.440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст.440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (п. 11 Правил).

Відповідно до ст.3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постанові №6-156цс14 від 24 грудня 2014 року, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 4723 грн, тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди дорівнює 23615 грн.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів не сприймає доводи відповідача про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними у судовому рішенні висновками суду, так як уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Інформованість позивача при прийомі на роботу про шкідливі умови праці, не впливає на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди.

При цьому, слід зазначити, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Також, колегія суддів не погоджується із доводами сторін щодо завищеного та заниженого розміру моральної шкоди, та вважає, що він визначений з урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходив з конкретних обставин справи, часу роботи на підприємстві відповідача, наявність шкідливих умов праці, роботу в шкідливих умовах на іншому підприємстві, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, суд визначив позивачу компенсацію в розмірі 70 000 грн., яка на думку колегії суддів відповідає розміру заподіяної позивачу моральної шкоди.

Отже, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги сторін підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 19 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: