Справа № 712/5385/20
Провадження № 2/712/1672/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2020 року суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Мельник І.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТСЦ № 7141 регіонального сервісного центру МВС України в Черкаській області про усунення перешкод в користуванні спільною власністю та визнання договорів купівлі-продажу автомобілів недійсними,

В С Т А Н О В И В:

До Соснівського районного суду м. Черкаси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТСЦ № 7141 регіонального сервісного центру МВС України в Черкаській області про усунення перешкод в користуванні спільною власністю та визнання договорів купівлі-продажу автомобілів недійсними, яку передано судді, для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали позовної заяви, вважаю її такою, що не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не повністю сплачено судовий збір за подання вказаної заяви та подано клопотання про зменшення його розміру з посиланням на тяжкий матеріальний стан (догляд за батьком - інвалідом, сплата аліментів повнолітній дочці).

Дане клопотання не підлягає до задоволення, а позов необхідно залишити без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з ч.1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять вичерпного й чітко визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 6364 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї документів, питання щодо розподілу спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в тому числі і спірних автомобілів, було предметом судового розгляду. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2019 року скасовано рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 05 лютого 2019 року та частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до вказаного рішення суду за ОСОБА_1 визнано право власності 53/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 та на 194, 8 кв. м земельної ділянки за вказаною адресою, залишено у спільній частковій власності речі домашнього вжитку, в тому числі побутову техніку. Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання правочинів удаваними. Під час розгляду справи судом також встановлено, що ОСОБА_1 в с. Ч.Слобода Черкаського району виділена земельна ділянка для будівництва житлового будинку площею 0,15 га та надано дозвіл на таке будівництво. На даний час, земельна ділянка площею 0,15 га відповідно до рішення Червонослобідської сільської ради передана ОСОБА_1 у приватну власність.

Тобто, доводи позивача про його незадовільний фінансовий стан, на які він посилається у клопотанні про зменшення судового збору (сплата аліментів на навчання повнолітньої дитини, наявності на утриманні батька-інваліда), за наявності у власності нерухомого, не свідчать про його реальний дохід.

Стаття 4 Закону України «Про судовий збір» встановлює розміри ставок судового збору. Судовий збір справляється у відповідному розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до Закону в якому вказується, що при подачі позову майнового характеру збір розраховується у відсотках від ціни позову. Де ціна позову - це грошове вираження майнових вимог позивача. Її потрібно визначити тільки відносно майнових вимог та яка складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається, позивачем в порушення вимог Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір частково (1000 грн. відповідно до квитанції № ПН55 від 03.06.2020).

Разом з тим, ціна позову, яку визначив позивач, складає 1052200, таким чином, сума судового збору, яка підлягає до сплати, виходячи із майнових вимог - визнання майна спільним майном подружжя та обмежень, встановлених Законом України «Про судовий збір», складає 9510 грн. (10510-1000 грн. (сплачено позивачем) = 9510 грн. )

З урахуванням викладеного, вважаю за необхідне у задоволенні клопотання про зменшення розміру судового збору при подачі позову відмовити з одночасним залишенням позовної заяви без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, що встановлено положеннями частини 3 ст. 185 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-19, 23, 33, 34, 49, 174-177, 184, 185 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору за подачу позову відмовити.

Визначити ОСОБА_1 розмір судового збору за подання позову у розмірі 9510 грн.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТСЦ № 7141 регіонального сервісного центру МВС України в Черкаській області про усунення перешкод в користуванні спільною власністю та визнання договорів купівлі-продажу автомобілів недійсними залишити без руху, надавши позивачу строк у десять днів для усунення зазначених недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Соснівського

районного суду м Черкаси І.О. Мельник