Справа № 523/7917/16-ц
Провадження №2/523/647/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2020 р. Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Бузовського В.В.,

при секретарі Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,-

встановив:

ОСОБА_1 , звернулась до суду із зазначеним позовом, який під час розгляду справи уточнила та просила стягнути з ПрАТ «Європейський Страховий Союз» матеріальну шкоду в сумі 25 627,90 грн., та стягнути з ОСОБА_2 , моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. В обґрунтування вимог посилалась на те, що 05.12.2015р., сталася ДТП за участю автомобілів «Renault Logan» р/н НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_2 , та автомобіля «ВАЗ 2107» р/н НОМЕР_2 , який на час зіткнення був запаркований на стоянці та належить на праві власності позивачці, в зв`язку з чим просить позов задовольнити .

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки (а.с.77, том ІІ).

Відповідач ПрАТ «Європейський Страховий Союз» про розгляд справи повідомлявся належним чином (а.с. 76, том ІІ), причини неявки не повідомляв, будь яких заяв не надходило, відзив на позов не подавав.

Представник відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позов, в якому вимоги позову до ОСОБА_2 , не визнав, та просив відмовити в його задоволенні, послаючись на його необґрунтованість та недоведеність, а також просив справу розглянути за його відсутності та відсутності відповідача (а.с.78, том ІІ).

Суд ухвалює рішення за відсутності учасників справи.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що 05.12.2015р., о 20.30 годині, ОСОБА_2 , перебував на парковці ТЦ «Сім`я» на вул. Дніпропетровська дорога, 93-а, за кермом автомобіля Renault Logan, р/н НОМЕР_1 та у нього виник конфлікт з невстановленим водієм автомобіля «Lexus», після якого, з метою уникнення подальшого розвитку конфліктної ситуації, він вирішив поїхати з парковки. Під часу початку руху невстановлений водій автомобіля «Lexus» підбіг до автомобіля ОСОБА_2 , та через опущене скло водійських дверей бризнув в обличчя із газового балончика, в результаті чого він отримав тілесні ушкодження у вигляді опіку очей, що підтверджується Висновком експерта № 2987 від 07.12.2015р. (а.с. 142, том І), внаслідок чого не впорався з керуванням та скоїв наїзд на припарковані поруч транспортні засоби, а саме автомобіль ВАЗ-2107, р/н НОМЕР_2 , та Mitsubishi L200, р/н НОМЕР_3 , які отримали механічні пошкодження. Отже, будь-яких Правил дорожнього руху водій ОСОБА_2 не порушував, протокол про притягнення ОСОБА_2 , до адміністративної відповідальності не складався у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до листа Департаменту патрульної поліції УПП у м. Одесі № 41/12/4250 від 18.04.2016р., причиною дорожньотранспортної пригоди стали хуліганські дії невстановленої особи, якою був застосований газ стосовно ОСОБА_2 , внаслідок чого він не міг безпечно керувати транспортним засобом. (а.с. 171, том І).

Рішенням Суворовського районного суду від 25 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою з ОСОБА_2 , було стягнуто суму матеріальної та моральної шкоди (а.с.194, том І).

25 березня 2019 року відповідачем по справі було подано заяву про перегляд заочного рішення у вищевказаній цивільній справі (а.с. 203, том І).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса від 25.04.2019 року рішення суду про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , було скасовано та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с.231, том І).

В силу частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, предбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана майну одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно до ч.ч. 1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон 1961-ІV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно до ст. 28 Закону 1961-ІV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

За загальним правилом шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її винуватця за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 , будь-якої протиправної поведінки не вчиняв, а дорожньо-транспортна пригода виникла саме з вини третьої особи, яка невстановлена, а не з вини ОСОБА_2 , відповідальність за вчинену шкоду він нести не може.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено порушення ОСОБА_2 , правил дорожнього руху, яке призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів, а також доведення відповідачем тієї обставини, яка підтверджена належними доказами, а саме те, що шкоду завдано не з його вини, що виключає цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 .

Згідно до ст. 6 Закону 1961-ІV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже, з урахуванням зазначеної норми права дорожньо-транспортна пригода не є страховим випадком, а тому ПрАТ «Європейський Страховий Союз» не зобов`язане здійснювати страхову виплату за застраховану особу.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Оскільки позивачем під час розгляду справи не було доведено неправомірності дій відповідача ОСОБА_2 , а відповідачем доведено відсутність його вини, суд вважає необхідним відмовити у відшкодуванні моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 82, 95, 263-265, 353, 354 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН невідомий) до ОСОБА_2 (який зареєстрований: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ), Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 18 В, офіс 4, ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30-ти днів з дня закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне судове рішення складено 17.04.2020 року.

Суддя: