Провадження № 2/243/635/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 березня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Гончарової А.О.,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він на підставі договору купівлі-продажу набув у власність житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :04:000:0641, за тією ж адресою. Договори купівлі-продажу були посвідчені 06.12.2019 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігуном В.В. та зареєстровані в реєстрі за №№ 6701, 6702.

Но момент придбання будинку в ньому був зареєстрований продавець - відповідач по справі ОСОБА_2 . Договори від імені відповідача укладала його сестра ОСОБА_3 , та під час укладання договорів купівлі-продажу між покупцем та продавцем було досягнуто домовленості, що продавець зніметься з реєстрації в будинку у строк до 11.12.2019 року. Ця домовленість була дуже важливою для позивача, оскільки він купував будинок задля того, щоб проживати там зі своєю родиною.

13.12.2019 року позивач взяв в сільській раді довідку про склад родини для перереєстрації особових рахунків в обслуговуючих організаціях і з`ясувалось, що відповідач з будинку так і не виписався, після укладання договору представник відповідача поїхала, жодної інформації щодо того, де на теперішній час перебуває відповідач або його представник немає, без присутності відповідача зняти його з реєстрації у належному позивачу будинку не виявляється можливим, внаслідок чого позивач був змушений звертатись до суду.

З огляду на вищенаведене, посилаючись на норми чинного законодавства, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, але надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи у разі повторної неявки відповідача в судове засідання.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надсилання поштовою кореспонденцією на адресу місця реєстрації відповідача судових викликів, проте, своїм правом на надання відзиву відповідач не скористався, наданого законом права на участь у судовому засіданні не використав, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, укладених 06.12.2019 року, посвідчених приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бігуном В.В., зареєстрованих в реєстрі за №№ 6701, 6701, продавець ОСОБА_2 продав, а покупець ОСОБА_1 купив житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що відносяться до нього, та земельну ділянку, кадастровий номер :04:000:0641, площею 0,142 га, на якій зазначений будинок розташований, за адресою: АДРЕСА_1 . (а. с. 7-11)

Згідно з актом обстеження фактичного проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , складеним 12.12.2019 року комісією у складі депутата сільської ради Нефьодова А.О., члена виконкому ОСОБА_5 та сусідки ОСОБА_6 (а. с. 12), ОСОБА_2 , зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_1 , з 2013 року і по теперішній час фактично не проживає у вказаному житловому будинку.

Відповідно до довідки № 969 від 13.12.2019 року (а. с. 13), виданої секретарем Долинської сільської ради, в житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 .

З копії домової книги для приписки громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_1 (а. с. 14-16) та довідки № 01-31/11 від 02.01.2020 року, виданої Долинською сільською радою (а. с. 24) вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований у вказаному житловому будинку з 28.05.2001 року по теперішній час.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач в зазначеному будинку АДРЕСА_1 не мешкає без поважних причин протягом тривалого строку, а саме - з 2013 року.

За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у будинку АДРЕСА_1 з 2013 року, він не є членом сім`ї позивача, а також не є особою, яка може бути прирівняна до членів сім`ї згідно зі ст. 64 ЖК УРСР, а тому він має бути позбавлений права користування житловим приміщенням, а саме - житловим будинком АДРЕСА_1 , оскільки його право користування даним будинком перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на повне задоволення судом позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 9, 12, 19, 81, 82, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, на підставі ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.)

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду А.О. Гончарова