Справа № 409/291/18
Провадження № 22-ц/810/35/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2020 року, березня місяця, 18-го дня, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Гаврилюка В.К., Карташова О.Ю., за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 листопада 2019 року у цивільній справі (№409/291/18 суддя І інстанції Третяк О.Г.) за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, який обґрунтовано тим, що між Публічним акціонерним товариством « Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 4184 від 15 червня 2010 року. Відповідно до п.п. 1.1-1.3 договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору кредит в сумі 140000,00 грн., а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 25,0 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався одноразово строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 15 червня 2020 року на придбання квартири. Згідно п. 1.5. 1.6.1.3 кредитного договору позичальник зобов`язаний щомісячно до останнього робочого дня кожного звітного місяця проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1176,47 грн. В якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором був укладений договір поруки № 3754 від 15 червня 2010 року з ОСОБА_2 , за яким поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

В результаті невжиття заходів позичальником та поручителем щодо погашення заборгованості перед банком наявна заборгованість, яка складається з: боргу за кредитом у розмірі 875673,21 грн; відсотків за користування кредитом з 02 липня 2014 року по 21 січня 2018 року в розмірі 78053,32 грн; інфляційних втрат банку з вересня 2013 року по грудень 2017 року за прострочення сплати кредиту в розмірі 18446,01 грн; інфляційних втрат банку з грудня 2013 року по грудень 2-17 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 25935,63 грн; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 23 вересня 2011 року по 21 січня 2018 року в розмірі 2875,05 грн; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 23 вересня 2011 року по 21 січня 2018 року в розмірі 4190,42 грн, пеня за прострочення сплати кредиту з 03 вересня 2013 року по 13 квітня 2014 року в розмірі 246,32 грн; пеня за прострочення сплати відсотків за кредитом 02 вересня 2013 року по 13 квітня 2014 року в розмірі 371,45 грн. У зв`язку з викладеним просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про іпотечний кредит № 4184 від 15 червня 2010 року у сумі 215791,41 грн; стягнути з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 заборгованість за договором про іпотечний кредит № 4184 від 15 червня 2010 року у сумі 215791,41 грн та стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір у сумі 3236,88 грн. Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 листопада 2019 року у задоволенні позову АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права просило суд скасувати рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно п. 1.5. Кредитного договору позичальник зобов`язаний щомісячно до останнього робочого дня кожного звітного місяця, проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 1176,47 грн та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок основної суми боргу за Кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. Згідно п. п. 1.1., 3.1., 3.2. Договору поруки поручитель зобов`язується, перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за Кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Поручитель відповідає по зобов`язаннях за Кредитним договором перед Кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед Кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання за Кредитним договором не будуть виконані повністю.

Пунктом 4.2. Договору поруки встановлено, що порука припиняється, якщо Кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п. 5.4. цього Договору не пред`явить вимоги до поручителя. Пунктом 5.4. Договору поруки встановлено збільшення строків позовної давності у відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов`язань поручителя (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені, тощо), що передбачені умовами Кредитного договору та цього Договору. Таким чином, Сторонами узгоджено припинення поруки, якщо Кредитор протягом 3 (трьох) років не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до п. 7.8. Сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до 3-х років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі, але не включно, щодо повернення суми. Кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, нені), що передбачені умовами цього Договору. З умов Кредитного договору вбачається, що позичальник та поручитель взяли на себе зобов`язання повергати суму Кредиту рівними частинами щомісяця, шляхом внесення платежів до останнього робочого дня кожного звітного місяця.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов`язків. Отже, сторони крім установленого строку дії договору, встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі Договору та яке на сьогодні не припинилось. Судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення не було встановлено ці обставини. Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше останнього робочого дня кожного звітного місяця (п. п. 1.5., 1.6. Кредитного договору), а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів починається обраховування встановленого ц. п. 4.2, 5.4. договору поруки трирічного строку для пред`явлення вимог до поручителя. Також скаржник посилається на те, що відзив на позовну заяву від 28 листопада 2019 року було подано представником відповідача після спливу строку, встановленого судом для надання відзиву. Крім того в відзиві не зазначено причини пропуску строку подання відзиву, тому всупереч зазначених вимог процесуального закону суд першої інстанції прийняв відзив на позовну заяву. Скаржник вважав, що судом першої інстанції не в повному обсязі та неправильно, встановлено дійсні обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів по справі. У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, обґрунтовуючи це тим, що позивач звернувся до суду з позовом 09 лютого 2018 року, тобто більше ніж через три роки після здійснення останнього платежу за кредитним договором. Відповідач є внутрішньо переміщеною особою та перебуває у скрутному матеріальному становищі, тому зміг скористатися правом на захист лише у жовтні та надав відзив на позов з порушенням строків. Заслухавши доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що оскільки за умовами договору відповідачі мали виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до останнього робочого дня кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Позивач звернувся до суду з позовом 09 лютого 2018 року, тобто більше ніж через три роки після здійснення останнього платежу за кредитним договором (поза межами строку позовної давності), відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності і про відмову на цій підставі в задоволенні позову, яке є обґрунтованим, підтвердженим матеріалами справи і підлягає задоволенню. За таких обставин суд першої інстанції дійшов до висновків про необхідність повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону і встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного. Так, у статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З гідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із положеннями статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом апеляційної інстанції встановлено, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 4184 від 15 червня 2010 року. Відповідно до п.п. 1.1-1.3 договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору кредит в сумі 140000,00 грн., а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 25,0 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Згідно п. 1.2. договору кредит надавався одноразово строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 15 червня 2020 року на придбання квартири. Згідно п. 1.5. 1.6.1.3 кредитного договору позичальник зобов`язаний щомісячно до останнього робочого дня кожного звітного місяця проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1176,47 грн. В якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором був укладений договір поруки № 3754 від 15 червня 2010 року з ОСОБА_2 , за яким поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно п. 1.1. договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором № 4184 від 15 червня 2010 року. В результаті невжиття заходів позичальником та поручителем щодо погашення заборгованості перед банком наявна заборгованість, яка складається з: боргу за кредитом у розмірі 875673,21 грн; відсотків за користування кредитом з 02 липня 2014 року по 21 січня 2018 року в розмірі 78053,32 грн; інфляційних втрат банку з вересня 2013 року по грудень 2017 року за прострочення сплати кредиту в розмірі 18446,01 грн; інфляційних втрат банку з грудня 2013 року по грудень 2-17 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 25935,63 грн; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 23 вересня 2011 року по 21 січня 2018 року в розмірі 2875,05 грн; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 23 вересня 2011 року по 21 січня 2018 року в розмірі 4190,42 грн, пеня за прострочення сплати кредиту з 03 вересня 2013 року по 13 квітня 2014 року в розмірі 246,32 грн; пеня за прострочення сплати відсотків за кредитом 02 вересня 2013 року по 13 квітня 2014 року в розмірі 371,45 грн.

Щодо застосування строків позовної давності, то висновок суду не є вірним з урахуванням наступного. Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання (статті 530,631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257, 259 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як передбачено 7.8 Кредитного договору року сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України до 3 років для всіх грошових зобов`язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього Договору. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

В п. 1.5 договору зазначено, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти та проводити погашення кредиту щомісячно до останнього робочого дня кожного звітного місяця та зобов`язується проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1176,47 грн та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в ВАТ «Ощадбанк» починаючи з липня 2010 року на відповідні рахунки позичальника, відкриті у філії Лутугинське відділення ВАТ «Ощадбанк». Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих процентів здійснити не пізніше 15 червня 2020 року.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що до 05 червня 2014 року відповідач не мав прострочення погашення кредиту та до 05 червня 2014 року відповідач не мав прострочення по процентам. Таким чином, перебіг строку позовної давності розпочався за вимогою про стягнення заборгованості за кредитом з 05 червня 2014 року та за вимогою про стягнення процентів з 05 червня 2014 року. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Сторони в договорі поруки № 3754 від 15 червня 2010 року погодили, зокрема, в п.4.1 та 4.2, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором, та якщо кредитор протягом строків давності визначених п.5.4 не пред`явить вимог до поручителю. П. 5.4. договору поруки сторони погодилися про збільшення строку позовної давності до трьох років. Як вбачається з матеріалів справи банк звернувся 21 серпня 2017 року з вимогами про дострокове погашення до боржника та поручителя, тобто в межах трирічного строку. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що сума заборгованості за кредитним договором підлягає стягненню з відповідачів солідарно. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року справа №127/15672/16-ц. Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Що ж до заперечень, що наведені у відзиві на апеляційну скаргу, то посилання на здійснення останнього платежу 05.06.2014 року і сплив строку давності через це на увагу не заслуговують з огляду на зміст існуючого між сторонами договору, який передбачає здійснення саме щомісячних платежів, договором є обумовлена сплата платежів та нарахованих банком процентів до 15.06.2020 року (п. 1.5 договору про іпотечний кредит а.с. 11), позовну заяву було направлено на пошту 06.02.2018 року, строк позовної відповідно до п. 7.8 договору відповідно 3 роки. Вимога банку про дострокове повернення кредиту за договором про іпотечний кредит є датованою 21.08.2017 року (№110.20-13/4123-4275) а.с.58. Нарахування банком пені, передбаченої кредитним договором, після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України є необґрунтованим. У охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц). А отже оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України із ухваленням нового судового рішення, яким заявлені вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково та стягненню з відповідачів підлягає з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором про іпотечний кредит № 4184 від 15 червня 2010 року в розмірі 154573 грн 52 коп., з яких: 34117 грн 70 коп. строкова заборгованість за кредитом, 41176 грн 45 коп. прострочена заборгованість за кредитом, 53972 грн 44 коп. - відсотки за користування кредитом за період з 01 лютого 2015 року по 21 серпня 2017 року; 8451 грн 41 коп. - інфляційні втрати по простроченому основному боргу за період з лютого 2015 року по січень 2018 року, 12324 грн 41 коп. інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01 лютого 2015 року по 21 серпня 2017 року, 1818 грн 39 коп. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 03 березня 2015 року по 21 січня 2018 року, 2712 грн 72 коп. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01 лютого 2015 року по 21 серпня 2017 року. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду. В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3236,88 (а.с.1). Скаржником сплачено судовий збір у розмірі 4855,36 грн. (а.с. 200) у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог ПАТ «Ощадний банк України» і частковим задоволенням апеляційної скарги ПАТ «Ощадний банк України» тому на користь скаржника підлягає стягненню з відповідачів пропорційно до суми задоволених позовних вимог судовий збір в сумі 2318 грн 60 коп. за подання позовної заяви та в сумі 3477 грн 90 коп. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () заборгованість за договором про іпотечний кредит № 4184 від 15 червня 2010 року в розмірі 154573 (сто п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот сімдесят три) грн 52 коп., з яких: 34117 (тридцять чотири тисячі сто сімнадцять) 70 коп. строкова заборгованість за кредитом, 41176 (сорок одна тисяча сто сімдесят шість) грн 45 коп. прострочена заборгованість за кредитом, 53972 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот сімдесят дві) грн 44 коп. - відсотки за користування кредитом за період з 01 лютого 2015 року по 21 серпня 2017 року; 8451 (вісім тисяч п`ятдесят одна) грн 41 коп. - інфляційні втрати по простроченому основному боргу за період з лютого 2015 року по січень 2018 року, 12324 (дванадцять тисяч триста двадцять чотири) грн 41 коп. інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01 лютого 2015 року по 21 серпня 2017 року, 1818 (одна тисяча вісімсот вісімнадцять) грн 39 коп. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 03 березня 2015 року по 21 січня 2018 року, 2712 (дві тисячі сімсот дванадцять) грн 72 коп. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01 лютого 2015 року по 21 серпня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () заборгованість за договором про іпотечний кредит № 4184 від 15 червня 2010 року в розмірі 154573 (сто п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот сімдесят три) грн 52 коп., з яких: 34117 (тридцять чотири тисячі сто сімнадцять) 70 коп. строкова заборгованість за кредитом, 41176 (сорок одна тисяча сто сімдесят шість) грн 45 коп. прострочена заборгованість за кредитом, 53972 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот сімдесят дві) грн 44 коп. - відсотки за користування кредитом за період з 01 лютого 2015 року по 21 серпня 2017 року; 8451 (вісім тисяч п`ятдесят одна) грн 41 коп. - інфляційні втрати по простроченому основному боргу за період з лютого 2015 року по січень 2018 року, 12324 (дванадцять тисяч триста двадцять чотири) грн 41 коп. інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01 лютого 2015 року по 21 серпня 2017 року, 1818 (одна тисяча вісімсот вісімнадцять) грн 39 коп. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 03 березня 2015 року по 21 січня 2018 року, 2712 (дві тисячі сімсот дванадцять) грн 72 коп. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01 лютого 2015 року по 21 серпня 2017 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () судовий збір в сумі 2318 (дві тисячі триста вісімнадцять) грн 60 коп. за подання позовної заяви та в сумі 3477 (три тисячі чотириста сімдесят сім) грн 90 коп. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 березня 2020 року.

Головуючий

Судді