Справа № 185/7312/20
Провадження № 2/185/3775/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 грудня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., представника позивача адвоката Лісневського Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Павлоградської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю

В С Т А Н О В И В

Позивач 20.10.2020 року звернувся до суду з позовом до Павлоградської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. Позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 1/3 частину квартирни, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у вказаній квартирі проживає на протязі тривалого часу і тому після смерті ОСОБА_2 набула право власності на належну йому 1/3 частину квартири за набувальною давністю.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на обставини викладені у позовній заяві.

Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, у вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити за таких підстав.

В судовому засіданні встановлено наступне. 05.09.1986 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб. 23.02.1994 року виконавчим комітетом Павлоградської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області позивачу ОСОБА_1 , її чоловікові ОСОБА_2 та сину ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на житло на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 в рівних частках по 1/3 кожному.

19.05.1998 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер. Про наявність спадкоємців ОСОБА_2 позивачу невідомо. Син позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті сина ОСОБА_3 , позивач отримала у спадщину 1/3 частину квартири, що належала померлому сину та стала власницею 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 20.09.2019 року.

06.10.2020 року ОСОБА_1 подарувала 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 своєму синові ОСОБА_4 , що підтверджується Договором Дарування від 06.10.2020 року, зареєстрованому в реєстрі за № 573 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Позивач з 01.07.1982 року та по теперішній час зареєстрована та проживає у спірній квартирі, що підтверджується відміткою у паспорті та довідкою про склад сім`ї № 7891 від 19.10.2020, де зазначено, що позивач проживає у спірній квартирі сама. Також проживання позивача більше 10 років у спірній квартирі підтверджується договорами про надання населенню послуг з теплопостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення, укладених з позивачем.

27.09.2019 року КП Павлоградським міжміським БТІ виготовлено технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я позивача ОСОБА_1 . Отже, після розірвання шлюбу та смерті ОСОБА_2 позивач відкрито, безперервно і добросовісно користується квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , проживає в ній, проводить ремонтні роботи, а також користується комунальними послугами, жодних перешкод в цьому їй ніхто не чинить, своїх прав на дану квартиру не заявляє.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно пунктів 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови). У даному випадку попередній власник помер, правонаступники відсутні, а тому відповідачем є Павлоградська міська рада. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав").

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном, продовжує відкрито, безперервно володіти вказаним майном більше десяти років, виготовила технічний паспорт на квартиру, зареєстрована та проживає в ній, постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою, то остання має право на визнання права власності на 1/3 спірної квартири за набувальною давністю. За вказаних обставин позов підлягає задоволенню. Витрати на судовий збір слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 до Павлоградської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 , що належала на праві власності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: В. О. Головін