Номер провадження: 22-ц/813/1918/20
Номер справи місцевого суду: 520/6162/17
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/6162/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, заапеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником Литвиненко Оленою Леонідівною, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Луняченка В.О. о 15 годині 10 хвилині 06 листопада 2018 року,

встановив:

У травні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернулося до суду з вищенаведеною позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.10.2019 року у розмірі 19 100, 90 грн..

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що між Банком та ОСОБА_1 22.10.2013 року укладено кредитний договір без номеру відповідно до якого позичальник отримав від Банку кредит у розмірі 5 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відповідного розміру відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з відповідним порядком погашенням заборгованості.

Зазначений договір складається з заяви позичальника та умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 23.03.2017 року утворилась заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 19 100,90 грн., з яких 12016,38 гривень тіло кредиту, 4310,76 гривень - нараховано відсотків за користування кредитом, 1388,00 гривень нараховано пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень штраф (фіксована частина), 885,76 гривень штраф (процентна складова). Зі змісту позову вбачається, що саме наявність непогашеної заборгованості відповідача перед Банком зумовила звернення позивачем до суду з вищевказаним позовом (а. с. 2 - 4).

У судове засідання суду першої інстанції сторони не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (а. с. 68).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог Банку відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовна заява є необґрунтованою. Обставини, на які посилається Банк в позовній заяві, не доведені.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладання кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Тому, відповідно до ст. ст. 77 - 80 ЦПК України, анкета-заява не є належним, допустимим та достатнім доказом, який підтверджував би факт надання відповідачу кредитного ліміту в сумі 5 000,00 грн., а також про подальше збільшення відповідачу кредитного ліміту. У вказаній анкеті-заяві відповідач лише виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку та погодився, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка.

Водночас судом першої інстанції встановлено, що у заяві відповідачем взагалі не зазначено який тип платіжної картки він бажає отримати. Крім того, в анкеті-заяві відсутнє позначення у відповідній графі про отримання та ознайомлення відповідачем під підпис Пам`ятки Клієнта, яка містить, в тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування.

Надані позивачем розрахунки не містять ні дати складення розрахунку, ні номеру карткового рахунку із видом платіжної картки, ні інших реквізитів, за наявності яких можна зробити висновок про належність заборгованості саме відповідачу та з яких саме підстав виникла ця заборгованість.

Проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що між сторонами по справі на підставі анкети-заяви не виникло кредитних відносин, оскільки підписаною анкетою-заявою не узгоджено в належній письмовій формі істотні умови цього виду договірних відносин: розміру кредиту, процентів за користування кредитом, питання застосування до позичальника, в разі невиконання ним своїх зобов`язань, неустойки (пені, штрафу), а також вид, номер кредитної картки, з якої відбувалось зняття коштів, а також і час її отримання відповідачем (а. с. 69 70 зворотна сторона).

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при недоведеністі обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що відповідач не заперечував проти доводів та вимог позову. ОСОБА_1 не спростував відомості, які містять письмові докази надані до суду Банком на підтвердження доводів та вимог позову.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Причини неявки не повідомили. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів невірно встановив обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про відмову у задоволенні позову Банку в повному обсязі у зв`язку із недоведеністю доводів та вимог позову. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 509, 524, 525, 526, 530, 533, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

22 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», яке було перейменовано у - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», із анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Банку.

У заяві вказано, що позичальник надав свою згоду, що підписана заява від 22 жовтня 2013 року разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у вказаній заяві від 22 жовтня 2013 року.

Відповідно до матеріалів справи Банк надав позичальнику кредит на платіжну картку, зі встановленим кредитним лімітом в сумі 5000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Розмір щомісячних платежів становить - 7% від заборгованості, однак не менше - 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, сплачується у розмірі - 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Відповідач користувався кредитом, частково його погашав. Не виконуючи належним чином обов`язки за вказаним договором, відповідач порушив умови кредитного договору.

У наданому Банком розрахунку заборгованості вказується, що станом на 23.03.2017 року утворилась заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором у розмірі 19100,90 гривень, яка складається з: 12016,38 гривень тіло кредиту; 4310,76 гривень - нарахованих відсотків за користування кредитом; 1388,00 гривень нарахованої пені; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень штраф (фіксована частина), 885,76 гривень штраф (процентна складова).

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно вимог, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) розмір коштів, що надаються Банком клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та зворотності (п. 1.1.1.45.).

Мінімальний обов`язковий платіж розмір боргових зобов`язань клієнта, які щомісячно має оплачувати клієнт протягом терміну дії картки. Цей платіж розраховується як сума овердрафта і суми щомісячного платежу, що складається з нарахованих до сплати відсотків і частини заборгованості за кредитом. Залежно від виду платіжної картки розмір і порядок розрахунків щомісячного платежу зазначений у заяві та «Пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування» і виражений у процентному співвідношенні до здійсненних операцій з використання платіжних карток (п. 1.1.1.50.).

Овердрафт короткостроковий кредит, який Банк надає клієнту у разі, якщо сума операцій за платіжною карткою перевищує суму залишку коштів на його рахунку, в розмірі ліміту кредиту кредитування (п. 1.1.1.52).

Прострочений кредит кредитні кошти, які були надані клієнту і не були повернуті Банку в термін, передбачений Договором (п. 1.1.1.72).

Форма надання кредиту: «Фінансовий» кредитний ліміт може бути використаний для отримання готівкових коштів з Картрахунку і безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги (п. 2.1.1.12.1.1).

За користування кредитом Пільгового періоду клієнт сплачує Банку проценти в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок Кредиту в рамках встановленого льготного періоду по кожній платіжній операції (2.1.1.12.2.).

Погашення кредиту поповнення картрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів готівкою або у безготівкову порядку та зарахування їх Банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору (2.1.1.12.3.).

Строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також Овердрафту, виникаючого по таким картам, наведений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування, яка є невідь ємною частиною договору, а також встановлюється цим пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачений Тарифами, та частину заборгованості по кредиту (2.1.1.12.4.).

За користування кредитом і Овердрафтом Банк нараховує проценти і розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів за рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. (2.1.1.12.6.)..

Проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або Овердрафтом нараховуються в дату їх сплати передбачену п. 2.1.1.12.4. та п. 2.1.1.12.5., при цьому проценти нараховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично використані в рахунок кредиту або Овердрафту коштів, з дня списання коштів з карткового рахунку (2.1.1.12.6.3.)..

Обов`язком позичальника за кредитним договором є - повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Згідно п. 2.1.1.5.5. за кредитним договором по даній справі позичальниця зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевищенню платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Оскільки беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 вищевказані зобов`язання за кредитним договором з повернення кредиту не виконав, неправильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову Банку в повному обсязі.

Принцип змагальності є основоположним компонентом концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами статей 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу.

Так, у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Зв`язок принципів змагальності та рівності, що, зокрема, досліджений у роботі «Конституційний принцип рівності та його особливості в адміністративному судочинстві», акцентовано також у деяких рішеннях Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Салов проти України» (заява №65518/01, п. 87) суд зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу («Руїс-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), заява №12952/87, п. 63).

У справі «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, п. 37) суд зазначає про те, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden), заява №10563/83, п. 24-33) та право на ефективну участь (T. проти Сполученого Королівства (T. v. the United Kingdom), заява №24724/94, п. 83-89).

Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» (заява №4241/03, п. 50), в аспекті змагальності, наголошується на тому, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і суд не підмінятиме власною точкою зору оцінку фактів, яку їм було надано в межах національного провадження, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд; стаття 6 Конвенції, в той же час, не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або способів їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами. Аналогічна позиція також міститься у рішенні в справі «Олюджіч проти Хорватії» (Olujic v Croatia), №22330/05, п. 77).

З матеріалів справи вбачається, що судом першої та апеляційної інстанцій було вжито цілу низку заходів щодо сповіщення відповідача про дату, час та місце розгляду справи для надання останньому можливості надати свої заперечення на позов, зокрема надання відомостей на спростування доводів та вимог позову. Між тим, відповідач не скористався своїм правом щодо доведення обставини, які мають значення для справи. В судові засідання судів першої та апеляційної інстанцій не з`являвся, заяв, клопотань, відзиву на позовну/апеляційну скаргу не надав.

З урахуванням вищевикладеного, ураховуючи приписи вказаних вище правових позицій Європейського суду з прав людини щодо диспозитивності судочинства, щодо принципів змагальності та рівності сторін у судовому процесі, апеляційний суд вважає не спростованими обставини на які Банк посилається як на підставу своїх вимог.

Отже обґрунтованими і такими, які підлягають задоволенню є вищевикладені вимоги Банку щодо необхідності стягнення з відповідача кредитної заборгованості, яка складається з: - 12 016,38 грн. тіло кредиту; - 4 310,76 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом; - 1 388,00 грн. нарахованої пені.

Між тим, не підлягає задоволенню вимога Банку щодо стягнення з ОСОБА_1 нарахованих штрафних санкцій, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме - 500 грн. - штраф (фіксована частина), - 885,76 грн. штраф (процентна складова), через недопустимість подвійного стягнення за одне й те саме правопорушення, з огляду на наступне.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України (чинного на момент виникнення вищенаведених кредитних правовідносин) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України (чинного на момент виникнення вищенаведених кредитних правовідносин) штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідальність боржників, яка запроваджена двома різними умовами договору, але водночас надає підстави для її застосування за одне й те саме правопорушення, що полягає у сплаті неустойки (окремо й штрафу, й пені) у випадку прострочення зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та штрафних санкцій у строки, визначені цим договором.

Вказана правова позиція є відображенням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі №6-2134цс16, від якої в подальшому не було відступлено Верховним Судом.

Таким чином, апеляційна скарга Банку є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову Банку за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат. На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь Банку понесені ним та документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3 720,00грн..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником Литвиненко Оленою Леонідівною, - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за договором без номеру від 22 жовтня 2010 року у загальному розмірі 17 715 (сімнадцять тисяч сімсот п`ятнадцять) грн. 14 коп., яка складається з: - заборгованість по кредиту 12 016 (дванадцять тисяч шістнадцять) грн. 38 коп.; - заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом 4 310 (чотири тисячі триста десять) грн. 76 коп.; - пеня 1 388 (одна тисяча триста вісімдесят вісім) грн. 00 коп..

В решті позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) судовий збір у розмірі 3 720 (три тисячі сімсот двадцять) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 березня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе