Провадження №2/521/1208/20
10 березня 2020 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Тополевої Ю.В.,
за участю секретаря Манюка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту,
ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до Другого Малиновського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області про звільнення майна з-під арешту, в якому просила зняти обтяження арешт з нерухомого майна 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який накладено на підставі Постанови б/н від 18.11.2003 року Другим ВДВС Малиновського районного управління юстиції, архівний номер: НОМЕР_1 , архівна дата: 22.11.2003, дата виникнення: 22.11.2003, № реєстра: 5112-2003, внутр. № 170181372 НОМЕР_2 , зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 17.11.2008 року 11:42:31 за реєстраційним № 8195760, реєстратором: Перша Одеська державна нотаріальна контора, яка належала ОСОБА_2 , а на теперішній час належить ОСОБА_1 .
Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 . Зазначена частка квартири раніше належала ОСОБА_2 . В процесі підготовки документів для продажу вищевказаної частини квартири з прилюдних торгів, Другим ВДВС Малиновського районного управління юстиції, на підставі Постанови б/н від 18.11.2003 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_2 , в тому числі на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 . На теперішній час арешт, який був накладений Постановою Другого ВДВС Малиновського районного управління юстиції від 18.11.2003 року не знято. Позивач виявила бажання розпорядитись належною їй 1/3 частиною квартири, проте вказаний арешт, порушує її право володіння, користування та розпорядження майном на власний розсуд, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Позивач та її представник у відкрите судове засідання не з`явились. Представник позивача подав до канцелярії суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Вказав, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, просив розгляд справи проводити у відсутність позивача та її представника.
Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місцезнаходження, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подавав.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, викладеної у заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Правовідносини між сторонами виникли внаслідок захисту права власності та регулюються Главою 29 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження».
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 31.07.2008 року (а.с. 7). Право власності зареєстровано 19.09.2007 року в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості., номер запису: 504 в книзі: 461пр-62 (а.с. 8).
З Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 31.07.2008 року вбачається, що ОСОБА_1 належить право власності на майно, яке складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 . Вказана частина квартири придбана ОСОБА_1 з прилюдних торгів за 6220 гривень. Зазначена частка квартири раніше належала ОСОБА_2 .
З листа Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби (міста Одеса) Південного міжрегіонального управління юстиції в місті Одесі вбачається, що у відповідності до бази даних АСВП відсутні будь-які відомості щодо виконавчого провадження при примусовому виконанні якого накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №355123 від 18.11.2003 року, який видав Другий ВДВС Малиновського районного управління юстиції. Виконавче провадження, при примусовому виконанні якого накладено арешт Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №355123 від 18.11.2003 року, в наступний час знищено, в зв`язку із чим зняти обтяження арешт з нерухомого майна 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 неможливо (а.с. 31).
Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є рішення суду.
В зв`язку із тим, що виконавче провадження, при примусовому виконанні якого накладено арешт Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №355123 від 18.11.2003 року закінчено, а матеріали виконавчого провадження знищено за завершенням строку зберігання, суд вважає, що наявність арешту на належну позивачу частину квартири порушує її право власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Так як виконавче провадження, в межах якого накладався арешт, знищено, позивач не має можливості здійснити дії щодо зняття арешту з належного їй майна, тому арешт підлягає зняттю за рішенням суду.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 4, 12, 13, 81, 89, 258-259, 268 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Бабеля, 6 про звільнення майна з-під арешту задовольнити.
Зняти арешт з нерухомого майна 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який накладено на підставі Постанови б/н від 18.11.2003 року Другим ВДВС Малиновського районного управління юстиції, архівний номер: НОМЕР_1 , архівна дата: 22.11.2003, дата виникнення: 22.11.2003, № реєстра: 5112-2003, внутр. № 170181372 НОМЕР_2 , зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 17.11.2008 року 11:42:31 за реєстраційним № 8195760, реєстратором: Перша Одеська державна нотаріальна контора, яка належала ОСОБА_2 , а на теперішній час належить ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 17 березня 2020 року.

Суддя: Ю.В. Тополева