Справа № 461/4033/20 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/2155/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар: Сеньків Х.І.

З участю : представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Добушовського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 14 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації та стягнення моральної шкоди.

У порядку забезпечення позову, позивач просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 116,00 кв.м.

Оскаржуваною ухвалою заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.

Ухвалу оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що категорично не погоджується з ухвалою. Вважає її такою, що постановлена без повного та об`єктивного дослідження доказів та з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що суд безпідставно не врахував того, що дії ОСОБА_3 по відчуженню квартири ОСОБА_8 свідчать про свідоме нанесення збитків кредитору ОСОБА_1 , який міг задовольнити свої вимоги за рахунок цього майна. Вважає висновок суду про те, що нема достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову безпідставним, оскільки вже впродовж п`яти років боржник ОСОБА_3 ухиляється від виконання вимог перед кредитором та понад один рік від виконання рішення суду. Тому такі дії слід вважати, як реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову. Маючи беззаперечні докази недобросовісних дій відповідача ОСОБА_3 суд не врахував зазначених обставин та дійшов помилкового висновку про відмову у забезпеченні позову. Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку , що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації та стягнення моральної шкоди.

У порядку забезпечення позову, позивач просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 116,00 кв.м.

Підставами позову є те, що ОСОБА_3 у договорі позики від 17 грудня 2009 року зобов`язався не відчужувати свого майна та майнових прав до повного виконання зобов`язань за цим договором (а.с.25). Однак в порушення цих зобов`язань 19 квітня 2017 року боржник ОСОБА_3 не повернувши позику уклав договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 . Вважає, що зазначений договір купівлі-продажу квартири був укладений з метою уникнути звернення стягнення на майно боржника. Позивача вважає, що такими недобросовісними діями ОСОБА_3 порушив майнові права позивача(кредитора). Вважає, що з врахуванням практики Верховного Суду має право оспорити зазначений правочин.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, позивач зазначив, що відповідач/боржник ОСОБА_3 разом із ОСОБА_9 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 , володіли та були співвласниками 5-кімнатної квартири загальною площею 116 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 в порушення вимоги п. 3 Договору позики від 17 грудня 2009 року, а також в порушення вимоги від 28 травня 2015 року за договором від 03.03.2011 року - продав своє майно, яке знаходилось у спільній сумісній власності із ОСОБА_9 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 , хоча договірних зобов`язань та законної вимоги кредитора ОСОБА_1 , не виконав. ОСОБА_3 не володів в повній мірі цивільними правами та обов`язками власника майна на укладення договору купівлі-продажу 19 квітня 2017 року квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_8 , так як на час укладення правочину мав договірні обмеження щодо відчуження, як і були встановлені ним самостійно у договорі позики, а тому, на переконання заявника, його дії свідчать про свідоме нанесення збитків кредитору ОСОБА_1 , який міг задовольнити свої вимоги за рахунок цього майна або шляхом продажу або шляхом визнання права власності на це майно.

Таким чином, у позивача наявні обґрунтовані сумніви щодо добросовісності відповідачів в частині збереження майна для реального виконання ймовірного рішення суду.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не наведено достатніх законних підстав для вжиття заходів забезпечення позову, визначених ч. 2 ст.149 ЦПК України. Судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, і такий захід є адекватним для захисту прав та інтересів позивача, у співвідношенні до гарантованих прав інших учасників справи.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду з таких мотивів.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

На думку позивача, відчуження ОСОБА_3 свого нерухомого майна є неправомірним та з метою уникнення виконання ним зобов`язань за договором позики, а тому він звернувся з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Апеляційний суд, переглядаючи законність оскаржуваної ухвали дійшов висновку, що відмова у забезпеченні позову може призвести до неможливості виконання рішення суду, а зміна власника квартири до виникнення нових спорів, тому заява про забезпечення позову підлягає до задоволення.

Обраний позивачем захід забезпечення позову є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України і вжиття такого заходу спрямовано на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Щодо співмірності заходів забезпечення позову з позовними вимогами, суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за яким боржник ОСОБА_3 відчужив свою частку у квартирі, а тому в разі задоволення позову, сторони повернуться у попередній стан, тобто боржник стане власником квартири, а тому накладення арешту на неї спрямовано на збереження існуючого становища до вирішення справи по суті.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що накладення арешту на квартиру унеможливить її відчуження, зменшить ризик виникнення інших спорів та забезпечить фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позову, оскільки можливе задоволення позову поверне сторін оспорюваного договору у попередній стан.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні Європейського суду з прав людини «Салах Шейх проти Нідерландів» наголошується, що ефективний засіб-це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував вимоги позовної заяви, не надав оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову для ефективного захисту прав позивача у випадку ухвалення рішення суду на його користь.

Відповідно до п.п.1,3,4 ст.376 ЦПК україни підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: ) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 14 липня 2020 року скасувати.

Прийняти постанову.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Добушовського Ореста Васильовича задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 116,00 кв.м.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку, визначеному ст..ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 26 листопада 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк