ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/1118/18 Номер провадження 22-ц/814/733/20Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є. А. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Панченка О.О.

суддів Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Шевченко Тетяни Юріївни на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 17 грудня 2019 року, ухваленого у складі головуючого судді Смілянського Є.А., повний текст судового рішення виготовлено цього ж дня, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визнати, що сторонам у справі, на праві спільної сумісної власності, належить по Ѕ частині кожному домоволодіння, та нежитлове приміщення магазин «Продукти», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Позовні вимоги мотивував тим, що сторонами у справі, за час перебування в зареєстрованому шлюбі, було придбано спірний житловий будинок з господарськими спорудами та побудовано нежитлову будівлю магазин «Продукти».

Вказує, що він бажає юридично оформити право власності на належну йому частку у домоволодінні та нежитловому приміщенні магазину «Продукти», однак на його пропозицію поділити майно добровільно відповідач відповіла відмовою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 17 грудня 2019 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 , право власності на Ѕ частину житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 , право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати віднесено за рахунок позивача.

Вирішуючи спір про поділ спірного майна подружжя, суд виходив із того, що оскільки спірне майно було придбане у період перебування сторін у шлюбі, тому є спільною сумісною власністю подружжя, кожен з яких має право на 1/2 його частину. Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна судом не встановлено.

Позиції осіб, які беруть участь у справі

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З вказаним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 , в інтересах якої апеляційну скаргу подала її представник адвокат Шевченко Т.Ю., в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити частково та визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами та нежитлове приміщення магазин «Продукти», що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у меншому розмірі ніж того вимагає закон. В свою чергу, суд першої інстанції не перевірив дотримання позивачем вимог ст. 175, 177 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», чим порушив вимоги норм процесуального права.

Вважає, що позивачем у справі подано звіт про оцінку спірного мана з пропуском строку подачі доказів визначеного нормами ЦПК України, що свідчить, як вважає відповідач, про зловживання правами збоку позивача.

Судом першої інстанції не враховано те, що позивач у справі приховав факт придбання у шлюбі вантажного автомобіля, в зв`язку з чим не було встановлено обсяг спільного майна подружжя.

Зазначає, що ОСОБА_2 не працював та не дбав про матеріальне становище родини, в свою чергу відповідач зареєстрована як фізична особа підприємець та здійснювала свою підприємницьку діяльність в побудованому приміщенні магазині «Продукти». Вказані обставини свідчать про те, що повне матеріальне забезпечення родини та ремонт у приміщенні був зроблений за кошти, які остання отримувала від здійснення підприємницької діяльності.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції надійшов з порушенням встановленого судом строку, тому до уваги не приймається.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність, беручи до уваги належне повідомлення їх представників у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з 1999 року по 18 вересня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

За час перебування сторін у шлюбі, згідно договору купівлі-продажу від 26 листопада 2002 року було придбано житловий будинок по АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за відповідачем 12.12.2002 року в КП « Лубенське МБТІ» в реєстровій книзі № 2, реєстровий номер 527. Також, за час шлюбу, за вказаною адресою, було побудовано нежитлову будівлю магазин «Продукти», право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 згідно свідоцтва від 10 березня 2005 року серії ЯЯЯ № 112094 та технічного паспорту.

Згідно звітів про оцінку майна від 14 листопада 2019 року вартість спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами складає 252 452 грн, а вартість спірного нежитлового приміщення магазину «Продукти» складає 252 452 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною першою статті 70 СК України та абзацом 1 частини другої статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до частин другої, третьої статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 372 ЦК України за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими свпорудами та нежитлове приміщення магазин «Продукти», є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , проте остання вважає, що її частка у майні складає 2/3 частини.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, на підставі наявних у матеріалах справи доказах, поданих сторонами, дійшов правильного висновку, що наведені ОСОБА_1 обставини, не є достатніми підставами для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності та дійшов обґрунтованого висновку про рівність часток подружжя.

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що позивач матеріально не забезпечував сім`ю, не заслуговують на увагу з огляду на те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка Макарівського відділення Вишгородської ОДПІ про те, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Макарівському відділенні Вишгородської ОДПІ, як фізична особа-підприємець з 25.02.1995 року по 20.02.2007 рік.

Доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не приймав участі в утриманні спірного будинку та нерухомого майна, оскільки з 2002 року зареєстрований в АДРЕСА_2 , що встановлено рішенням Житомирського апеляційного суду по справі № 289/840/18, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 18 вересня 2015 року, яким шлюб між сторонами розірвано, встановлено з пояснень ОСОБА_1 , що сторони, майже один рік, не підтримують сімейних відносин, спільного господарства та бюджету не ведуть. Реєстрація місця проживання позивача за іншою адресою, не спростовує факту придбання спірного майна в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі та ведення спільного господарства до 2014 року.

Доказів того, що відповідач за власні кошти, отримані від підприємницької діяльності, провела ремонт у спірному нежитловому приміщенні магазин «Продукти», ОСОБА_1 не надано.

ОСОБА_1 вважає, що підставою для збільшення її частки у спірному майні є те, що на її утриманні перебуває їхня спільна донька. В сою чергу встановлено, що дитина є повнолітньою, тому дана обставина, не дає підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем приховано факт купівлі вантажного автомобіля під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, то колегія суддів зазначає, що позовної вимоги про визнання вказаного автомобіля спільним майном подружжя не заявлено. Відповідач, вважаючи вказаний автомобіль спільним майном подружжя, має право на звернення до суду з відповідним позовом.

Доводи ОСОБА_1 , про подання звіту про оцінку спірного мана з пропуском строку подачі доказів визначеного нормами ЦПК України, не спростовують вірних висновків суду, що спільне майно є спільною сумісною власністю подружжя, кожен з яких має право на 1/2 його частину.

Посилання апелянта на те, що позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір у меншому розмірі ніж того вимагає закон, є неспроможними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у мінімальному розмірі, що підлягав до сплати за дві вимоги майнового характеру у сумі 1 409,60 грн. (т.1 а.с.1, 2), а після визначення вартості спірного майна, доплатив різницю судового збору у відповідному розмірі - 1 580,70 грн. (т.1 а.с.242,243), що не суперечить вимогам ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевченко Тетяни Юріївни залишити без задоволення.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 березня 2020 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді В.П. Пікуль

Г.Л. Карпушин