Дата документу 01.12.2020 Справа № 320/6208/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2642/20 Головуючий у 1-й інстанції: Бахаєв І.М.
Є.У.№ 320/6208/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Мелітопольський компресор» про стягнення грошових коштів, не виплачених при звільненні,

за апеляційною скаргою Приватого акціонерного товариства «Мелітопольський компресор» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Зазначав, що з вересня 1998 по травень 2019 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Мелітопольський компресор». На порушення вимог ст.116 КЗпП України в день звільнення товариство не здійснило з ним остаточного розрахунку, не виплатило заробітну плату, а тому просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 3 травня по 1 серпня 2019 року у розмір 32 810, 74 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 червня 2020 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Мелітопольський компресор» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 32 810,74 гривень, з обов`язковим перерахуванням до державного бюджету сум податків та зборів, нарахованих з даної суми у розмірах та порядку, встановлених чинним законодавством.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ПАТ «Мелітопольський компресор» зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи. Відповідач указує, що не отримував уточнену позовну заяву ОСОБА_1 від 12.11.2019, в якій останній збільшив позовні вимоги. Судом неправильно визначений середній заробіток позивача, кількість днів затримки розрахунку, не враховано, що з 01.04.2019 по 30.09.2019 підприємство працювало в режимі неповного робочого тижня з трьома робочими днями. Судом не враховано, що затримка розрахунку з працівником сталася не з вини підприємства, оскільки на все його майно і грошові кошти було накладено арешт.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги неспроможними. Відсутність коштів на рахунку відповідача, арешт його коштів не звільняє його від обов`язку сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Несплата позивачем судового збору при пред`явленні позову не є підставою для скасування судового рішення.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, суд визнав їх неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено,що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення,ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 14.09.1998 перебував у трудових відносинах з відповідачем, наказом № 96 від 02.05.2019 його звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП (а.с.3).

На день звільнення товариство не провело з ним остаточного розрахунку, заборгованість становила 14204,98 гр. (а.с.7).

Належні працівникові кошти фактично були виплачені йому 01.08.2019.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач затримав виплату нарахованої позивачу заробітної плати на 89 робочих днів (з 3 травня по 1 серпня), середньоденний заробіток позивача напередодні звільнення становив 368,66 грн., а тому на підставі ст.117 КЗпП з роботодавця на користь працівника підлягає стягненню середній заробіток за 89 робочих днів, що становить 32 810,74 грн.

Проте в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові № 295/4985/17 від 04 червня 2018 року.

Відповідно до довідки ПАТ «Мелітопольський Компресор» за №572 від 25.09.2020 року, наданій апелянтом на вимогу суду, розмір середньоденної заробітної плати за березень квітень 2019 року (два останні місяці, що передували звільненню) становив 367,17 гривень.

Згідно копій наказів ПАТ «Мелітопольський Компресор» та довідки за №401 від 17.07.2020, кількість робочих днів, що припадають на встановлений судом першої інстанції період затримки розрахунку з 03 травня по 05 серпня 2019 (період затримки виплати нарахованого але не виплаченого заробітку) складає 38 робочих днів.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вказані обставини залишив без уваги, не врахував, що протягом 2019 року на підприємстві був запроваджений графік роботи з неповним робочим тижнем (з трьома робочими днями), з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу робочих днів, не перевірив кількість робочих днів, за які відповідач повинен сплатити позивачеві середній заробіток.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже з урахуванням викладеного, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 13 952, 46 грн.:

середньоденна (годинна) заробітна плата. 367,17 грн.*38 днів (кількість робочих днів, що припадають на час затримки виплати заробітної плати за період з 3 травня по 1 серпня)= 13 952, 46 гривень.

Вказана сума і підлягає стягненню з відповідача на користь працівника за затримку розрахунку при звільненні.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини товариства у несвоєчасному розрахунку з позивачем є безпідставними.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й виплати за трудовим договором та інші виплати.

Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від падіння об`ємів виробництва, відсутності замовлень продукції, суд вважає безпідставними та не бере до уваги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що державною виконавчою службою було накладено арешт на все майно товариства є також неспроможними, оскільки трудовий договір був розірваний до арешту майна боржника 02 травня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не направлення уточненої позовної заяви є неспроможними, оскільки спростовуються фактичним обставинами справи.

Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, оскаржуване рішення у відповідності до ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приваткого акціонерного товариства «Мелітопольський компресор» задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 червня 2020 року у цій справі змінити, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Мелітопольський компресор» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 13 952,46 грн. (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 46 коп.) з обов`язковим відрахуванням до державного бюджету сум податків та зборів, нарахованих з даної суми у розмірах та порядку, встановлених чинним законодавством.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанов складено 02 грудня 2020 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська