МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 487/1848/20
Провадження № 22-ц/812/904/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

за участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2020 року, постановлену під головуванням судді Кузьменка В.В. в приміщенні суду, про відмову у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича, треті особи: Державне підприємство «СЕТАМ», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської області, ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича в частині передачі на проведення електронних торгів трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , без отримання попередньої згоди органу опіки та піклування щодо реалізації заставленого та арештованого майна протиправними та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича припинити примусову реалізацію трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , до отримання попередньої згоди опіки та піклування щодо реалізації заставленого та арештованого майна.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. знаходиться зведене виконавче провадження № 59450443, яке відкрито 03.07.2019 року на підставі виконавчого листа виданого Жовтневим районним судом Миколаївської області по справі № 477/1571/14-ц від 22.10.2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19.02.2015 року.

Відповідно до вказаних рішень на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість за договором кредиту від 09.04.2008 року МL-400/052/2008 в сумі 696281,99 грн., а також у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором кредиту від 04.09.2008 року МL-400/120/2008 в сумі 1136065,27 грн. та в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, належне ОСОБА_5 , а саме: житловий будинок з надвірними будовами та спорудами, а також земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_2 .

11.12.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., без будь якого попередження та інформування позивача про здійснення виконавчих дій, було проведено опис та арешт трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , та належить мейому на праві власності і знаходиться в іпотеці ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

У вказаній квартирі АДРЕСА_3 зареєстрована неповнолітня донька позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою № 19.03.03-21/1/2919/20 від 26.03.2020 року.

На початку березня 2020 року позивачу з листа Державного підприємства «СЕТАМ» №1140/17-18-20 від 10.02.2020 року стало відомо, що зазначена трикімнатна квартира була виставлена на реалізацію, шляхом проведення електронних торгів 04.03.2020 року о 09.00., які не відбулись у зв`язку із відсутністю покупців.

Відповідно до інформації з сайту Державного підприємства «СЕТАМ» позивачу стало відомо, що 15 квітня 2020 року о 08.00год. відбудеться аукціон з реалізації трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Вважає, що реалізація трикімнатної квартири АДРЕСА_1 порушує права неповнолітньої ОСОБА_3 .

Відповідно до відповіді Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради № 440-02 від 16.03.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. не звертався до Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради по зведеному виконавчому провадженню № 59450443, яке відкрито 03.07.2019 року на підставі виконавчого листа виданого Жовтневим районним судом Миколаївської області по справі № 477/1571/14-ц від 22.10.2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19.02.2015 року, із заявою про надання попереднього дозволу реалізації іпотечного майна - трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на ст. 55 Конституції України, ст. 15,16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України, ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом, ст. 447 ЦПК України, згідно якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, ст. 448 ЦПК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» , яким передбачено, що оскільки дії державного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна, є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення позову, у зв`язку з чим у цій частині скаргу на дії державного виконавця суд ухвалою залишає без розгляду і роз`яснює заявникові можливість вирішення спору в позовному провадженні, ч. 1 ст. 30 ЦПК України, ст. 9 ,41 Закону України «Про іпотеку», ч. 4 ст. ст. 51, ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», п. 26, 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджено Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29.09.20Іброку), ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», вважає, що приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. при вчиненні виконавчих дій щодо передачі на проведення електронних торгів вказаної трикімнатної квартири, не дотримався вказаних вимог Законів України та Інструкції, тобто не отримав попередньої згоди органу опіки і піклування щодо реалізації арештованого майна, тоді як неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час вчинення цієї виконавчої дії зареєстрована у вказаній квартирі та має право на користування трикімнатною квартирою АДРЕСА_1 .

У зв`язку з викладеним вважає дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. протиправними в частині передачі на проведення електронних торгів трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , без отримання попередньої згоди органу опіки та піклування щодо реалізації заставленого та арештованого майна, а тому приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. на його думку зобов`язаний припинити примусову реалізацію трикімнатної квартири АДРЕСА_1 до отримання згоди органу опіки та піклування щодо реалізації заставленого та арештованого майна.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій, оскільки спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з даною ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначену ухвалу скасувати, оскільки вона не відповідає нормам матеріального та процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі зазначає на безпідставність посилання в оскаржуваній ухвалі на ст. 20 КАС України, що призвело до не правильного та необґрунтованого визначення підстави відмови у відкритті провадження. Посилання на п.1 ч.1 ст. 19 КАС України як на підставу відмови у відкритті провадження є також неправомірним ба безпідставним.

Посилається на те, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Проаналізувавши положення п.4 ч.1 ст.20, ст. 287 КАС України, ст. 447 ЦПК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», правові висновки, викладені в постановах ВП ВС від 30 травня 2018р. у справі № 815/2255/16, від 06 червня 2018р. у справі № 127/9870/16, від 06 червня 2018р. у справі №921/16/14г-15, вважає, що позови про визнання дії чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця протиправними та зобов`язання вчинення певних дій підсудні та повинні розглядатися місцевими загальними судами, а тому суд першої інстанції неправомірно та необґрунтовано дійшов висновку та ухвалив рішення про те, що вказані спірні правовідносини не підсудні та не підлягають розгляду місцевими загальними судами, а підлягають розгляду та підсудні адміністративним судам.

Посилаючись на положення п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» вважає, що в даному випадку формою звернення до суду є саме позовна заява, а не скарга на дії державного виконавця. Зазначав, що спірне майно знаходиться в Заводському районі м. Миколаєва.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, надавши пояснення аналогічні відомостям, викладеним в апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу, суд виходив з того, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.20 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Оскільки позивач просить визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. в частині передачі на проведення електронних торгів трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , без отримання попередньої згоди органу опіки та піклування щодо реалізації заставленого та арештованого майна, неправомірними та зобов`язати вчинити певні дії, позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тому посилаючись на п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, яка передбачає, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд відмовив у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_6 до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь - яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина перша статті 19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду за правилами ЦПК України з позовом, в якому просив визнати неправомірними дії приватного виконавця, вчинені в межах виконавчого провадження щодо виконання судових рішень Жовтневого районного суду Миколаївської області по справі № 477/1571/14-ц та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19.02.2015 року у цій справі, відповідно до яких на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість за договором кредиту від 09.04.2008 року МL-400/052/2008 в сумі 696281,99 грн., а також у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором кредиту від 04.09.2008 року МL-400/120/2008 в сумі 1136065,27 грн. та в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, належне ОСОБА_5 , а саме: житловий будинок з надвірними будовами та спорудами, а також земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_2 , в частині передачі на проведення електронних торгів трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , без отримання попередньої згоди органу опіки та піклування щодо реалізації заставленого та арештованого майна та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича припинити примусову реалізацію трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , до отримання попередньої згоди опіки та піклування щодо реалізації заставленого та арештованого майна.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч.1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом із цим статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).

Отже, зазначеними нормами законодавства передбачені різні способи звернення до суду за захистом свого порушеного права сторонами виконавчого провадження та іншими учасниками.

Так, у порядку адміністративного судочинства учасники виконавчого провадження мають право звернутися з позовом, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Сторони ж виконавчого провадження в порядку цивільного судочинства мають право звернутися зі скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Такі рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Таким чином, ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження» чітко врегульовано питання щодо звернення зі скаргою сторін під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, та іншими учасниками виконавчого провадження з позовом.

Відповідно до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. з підстав неправомірних, на його думку дій, вчинених державним виконавцем під час примусового виконання рішень

Жовтневого районного суду Миколаївської області по справі № 477/1571/14-ц та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19.02.2015 року у цій же справі, постановлених у порядку цивільного судочинства, та просив суд оцінити такі дії державного виконавця на предмет їх законності, а також зобов`язати вчинити дії, а саме припинити примусову реалізацію трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , до отримання попередньої згоди опіки

Таким чином, з огляду на суб`єктний склад сторін, предмет та характер спірних правовідносин спір у цій справі підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про підвідомчість спору суду адміністративної юрисдикції.

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 589/117/17.

За такого колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду, підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

При прийнятті остаточного рішення у справі, колегія суддів враховує також положення п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», яким передбачено, що оскільки дії державного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна, є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення позову, у зв`язку з чим у цій частині скаргу на дії державного виконавця суд ухвалою залишає без розгляду і роз`яснює заявникові можливість вирішення спору в позовному провадженні.

Отже, вказаними положеннями Верховним Судом України роз`яснено порядок розгляду скарг на дії державного виконавця, що пов`язані саме з реалізацією арештованого майна.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича в частині передачі на проведення електронних торгів трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , без отримання попередньої згоди органу опіки та піклування щодо реалізації заставленого та арештованого майна протиправними та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича припинити примусову реалізацію трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , до отримання попередньої згоди опіки та піклування щодо реалізації заставленого та арештованого майна.

Зазначене свідчить про те, що звернення ОСОБА_1 до суду направлене на оскарження дій державного виконавця під час виконання судових рішень, ухвалених відповідно до ЦПК Кодексу, як сторони виконавчого провадження, яка вважає, що діями приватного виконавця, пов`язаними з реалізацією арештованого майна, які є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, порушено її права та свободи, а також права та свободи неповнолітньої дитини.

За такого звернення позивача до суду саме з позовом, а не скаргою на дії приватного виконавця є правильним.

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в постановах Вищого господарського Суду України від 15 квітня 2014р та 07 жовтня 2014р. у справі № 27/17.

Суд зазначеним вище обставинам належної правової оцінки не дав та помилково дійшов висновку, що позов, з яким ОСОБА_1 звернувся до суду, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим відмовив у відкритті провадження.

Згідно ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, у разі невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин з урахуванням викладеного вище постановлена у справі ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції,

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 05 червня 2020 року