Житомирський апеляційний суд
Справа №289/792/19 Головуючий у 1-й інст. Луньова Д. Ю.
Категорія 26 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області, ухвалене 25 листопада 2019 року суддею Луньовою Д.Ю. у м. Радомишлі,

у справі №289/792/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду із позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № б/н від 15.05.2007, просило стягнути з останньої заборгованість станом на 18.04.2019 в сумі 15130,92 грн, з яких: 4953,27 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3145,76 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4885,18 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 950,00 грн нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 696,71 грн - штраф (процентна складова) та судові витрати.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов Банку.

На його думку, судом не враховано, що у заяві від 15.05.2007 ОСОБА_1 висловила свою згоду на оформлення договору, отримання кредитної карти та особистим підписом підтвердила, що ознайомлена з умовами кредитування. Також, у цій заяві сторони погодили розмір базової процентної ставки, тип кредитної картки, початкову суму кредитного ліміту, валюту кредиту, тип кредитного ліміту, порядок погашення заборгованості тощо. У своїх доводах також послався на те, що кредитний договір позичальником не оспорювався.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов, відповідачка відмовилась одержувати поштове відправлення суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 15.05.2007 ОСОБА_1 підписала заяву про відкриття рахунку та надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту (500 грн) на кредитну картку (а.с. 17).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості відповідача за договором від 15 травня 2007 року станом на 18 квітня 2019 року складає 15130,92 грн, з яких: 4953,27 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3145,76 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4885,18 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 950,00 грн нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 696,71 грн - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні договору з відповідачем Банком не дотримано вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що належних доказів існування заборгованості по кредиту, зважаючи на сплачені відповідачем кошти на його погашення та розмір кредитного ліміту, позивачем суду не надано, а розрахунок суми заборгованості не є належним доказом наявності такої заборгованості.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Посилання позивача на те, що сторони узгодили у заяві від 15.05.2007 тип карти та базову процентну ставку - 36% з розрахунку 360 днів у році, на правильність ухваленого судом рішення не впливає, оскільки сплачені відповідачкою кошти, у тому числі за підвищеною у односторонньому порядку Банком процентною ставкою та з урахуванням погодженого сторонами кредитного ліміту (500 грн), є достатніми для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов договору.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у частині, яка переглядалась судом апеляційної інстанції, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 20 березня 2020 року.