У Х В А Л А

12 березня 2020 року

м. Київ

справа № 344/17571/18

провадження № 61-3409ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» ( далі ТОВ «Автокредит плюс») про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 січня 2015 року між сторонами укладено договір про надання фінансового лізингу № IF00A!, відповідно до додатку №1 якого ТОВ «Автокредит плюс» зобов`язався передати ОСОБА_1 у користування предмет лізингу - автомобіль марки «Ніссан Альмера», вартістю 132 000,00 грн, і останній повинен був прийняти автомобіль та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору та графіку визначеного у додатку №2 до договору. На виконання умов договору автомобіль марки «Ніссан Альмера» передано ОСОБА_1 . Після повного виконання позивачем фінансових зобов`язань перед відповідачем, останній надав позивачу документи для переоформлення права власності на вказаний вище автомобіль (довіреності, акт звірки взаєморозрахунків, наказ, акт приймання - передачі транспортного засобу). Під час переоформлення права власності співробітниками Територіального сервісного центру 2641 виявлено зміну номера кузова автомобіля марки «Ніссан Альмера» шляхом перебиття і вварювання номерної панелі, а за результатом проведеної експертизи визначено, що ідентифікаційний номер кузова не є первинним, встановити первинний номер не можливо. Після виявлення втручання у ідентифікаційний номер кузова - автомобіль у ОСОБА_1 вилучено правоохоронними органами.

Посилаючись на те, що відповідач не передав у його власність предмет лізингу, позивач просив визнати недійсним договір фінансового лізингу, застосувати наслідки недійсності договору та стягнути з ТОВ «Автокредит плюс» на його користь 134 715,32 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнуто з ТОВ «Автокредит плюс» на користь ОСОБА_1 сплачені за договором про надання фінансового лізингу № IF00A! від 20 січня 2015 року, грошові кошти в розмірі 128 588,94 грн, а ОСОБА_1 зобов`язано повернути ТОВ «Автокредит плюс» автомобіль марки «Ніссан Альмера», кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що укладений 20 січня 2015 року договір фінансового лізингу, об`єктом якого є автомобіль марки «Ніссан Альмера», всупереч вимогам статті 799 ЦК України нотаріально не посвідчено, а тому він відповідно до положень статті 220 ЦК України є нікчемний.

Одночасно, встановивши нікчемність правочину, суд першої інстанції застосував наслідки недійсності нікчемного правочину відповідно до статті 216 ЦК України, стягнувши з відповідача на користь позивача грошові кошти, отримані на його виконання, а позивача зобов`язав повернути відповідачу отриманий ним автомобіль.

Відмовляючи ОСОБА_1 у стягненні з ТОВ «Автокредит плюс» на його користь 6 126,38 грн, суд виходив із того, що вказана сума є платою за користування предметом лізингу та не може бути стягнута з лізингодавця.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Автокредит Плюс» залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Івано-Франківського міського суду від 08 квітня 2019 року в частині зобов`язання ОСОБА_1 повернути ТОВ «Автокредит плюс» автомобіль марки «Ніссан Альмера», кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , скасовано. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновок суду першої інстанції щодо застосування реституції за нікчемним договором лізингу в частині зобов`язання ОСОБА_1 повернути ТОВ «Автокредит плюс» є помилковим, оскільки Івано-Франківським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області 29 грудня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005344 внесено інформацію про вчинений злочин, передбачений статтею 290 КК України. Підставою внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань вказаної інформації було отримання матеріалів перевірки від територіального сервісного центру 2641, в ході проведення якої було виявлено зміну номера кузова шляхом перебиття і вварювання номерної панелі автомобіля марки «Ніссан Альмера», кузов № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль правоохоронними органами вилучено у ОСОБА_1 , ця обставина відповідачем не заперечувалась.

Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року касаційну скаргу ТОВ «Автокредит плюс» задоволено частково, постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що під час нового розгляду справи апеляційному суду належить встановити початок перебігу позовної давності у справі, з'ясувати питання щодо пропуску позивачем позовної давності, встановити, чи спливла позовна давність з поважних причин.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 січня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Автокредит Плюс» задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Івано-Франківського міського суду від 08 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення. Визнано поважними причини пропущення ОСОБА_1 позовної давності на звернення до суду з позовом про захист порушеного права. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнуто з ТОВ «Автокредит плюс» на користь ОСОБА_1 сплачені за договором про надання фінансового лізингу № IF00A! від 20 січня 2015 року грошові кошти в розмірі 128 588,94 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Апеляційний суд дійшов висновку, що поза увагою суду залишилась та обставина, що Івано-Франківським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківської області 29 грудня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005344 внесено інформацію про вчинений злочин, передбачений статтею 290 КК України.

У звя`зку з наведеним, висновок суду про застосування реституції за нікчемним договором лізингу в частині зобов`язання ОСОБА_1 повернути ТОВ «Автокредит плюс» є необгрунтованим, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

19 лютого 2020 року ТОВ «Автокредит плюс» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана 19 лютого 2020 року, вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом спору у зазначеній справі є визнання договору фінансового лізингу недійсним, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 128 588,94 грн. Справа є незначної складності, а отже, є малозначною.

Верховний Суд врахував, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

У касаційній скарзі не обґрунтовується наявність умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому, Верховний Суд дав оцінку та врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувана ТОВ «Автокредит плюс» постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 23 січня 2020 року постановлена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків недійсності правочинувідмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко