Справа № 565/2049/19
Провадження № 2/565/265/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

05 березня 2020 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Мануляка Ю.В.,

з участю:

секретаря судового засідання Данилко Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду Рівненської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 10.12.2019 року звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 (надалі позивач) посилається на те, що ОСОБА_2 (надалі відповідач) отримав від неї 17.03.2018 року на виконання укладеного в простій письмовій формі договору позики у формі розписки, у якості позики грошові кошти в сумі 30 500 (тридцять тисяч п`ятсот) грн. Відповідно до укладеного 17.03.2018 в простій письмовій формі договору позики у формі розписки, строк повернення отриманих у борг грошових коштів визначено 17.03.2019 року. Однак, станом на час настання строку виконання грошового зобов`язання, ОСОБА_2 не повернуто усю суму отриманих в якості позики грошових коштів. З отриманих в якості позики грошових коштів ОСОБА_2 повернуто позивачу шляхом перерахування на картковий рахунок грошові кошти 30.03.2018 у сумі 390 грн., 03.05.2018 у сумі 800 грн., 25.07.2018 у сумі 500 грн., 28.07.201 8 у сумі 500 грн. та 29.08.2018 у сумі 1 000 грн. Всього ОСОБА_2 на виконання укладеного 17.03.2018 в простій письмовій формі договору позики у формі розписки, на час настання строку виконання грошового зобов`язання, а саме на 17.03.2019, повернуто позивачу грошові кошти на суму 3 190 грн., а решту боргу у сумі 27 310 (двадцять сім тисяч гриста десять) грн. не повернуто.У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання в повному обсязі 05.08.2019 на адресу ОСОБА_2 було відправлено вимогу про повернення грошових коштів отриманих у якості позики відповідно до укладеного 17.03.2018 в простій письмовій формі договору позики у формі розписки. Вказана вимога була отримана 06.08.2019, однак до теперішнього часу не отримано ні відповіді на неї, ні ОСОБА_2 не вжито жодних дій по поверненню боргу.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, однак позивач подала до суду заяву про заочний розгляд справи.

В судове засідання відповідач не з`явився повторно. Про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином, в порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляв, тому судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує.

Частиною 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до частини 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відтак, виходячи зі змісту частини 1 ст. 223 та частини 1 ст. 280 ЦПК України, а також того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення, з огляду на подання позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Дослідивши докази, що знаходяться в матеріалах справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст.525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, як передбачено ч.1 ст.626 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що згідно розписки від 17.03.2018 року, оригінал якої надано суду позивачем, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30 500 грн., які зобов`язався повернути до 17.03.2019року, а у випадку не повернення коштів зобов`язався виплатити ОСОБА_1 штраф у розмірі 0,2 % від суми заборгованості, яка залишеться, за кожен день прострочки.

З виписки по надходженням по картці, яка належить ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_2 повернуто позивачу шляхом перерахування на картковий рахунок грошові кошти 30.03.2018 у сумі 390 грн., 03.05.2018 у сумі 800 грн., 25.07.2018 у сумі 500 грн., 28.07.201 8 у сумі 500 грн. та 29.08.2018 у сумі 1 000 грн., всього на суму 3 190 грн.

Отже, суд визнає доведеним, що між сторонами мав місце укладений в простій письмовій формі договору позики у формі розписки (надалі - договір позики) і загальна сума неповернутої позики становить 27 310 (двадцять сім тисяч гриста десять) грн. ( 30 500грн. - 3 190 грн.).

Відповідно до норми ч.2 ст.1047 ЦК України, суд вважає дотриманою письмову форму договору позики, так як була представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, строки повернення коштів, а також розмір неустойки.

Таким чином, судом встановлено, що з 17.03.2019 року відповідач, згідно письмової розписки від 17.03.2018 року договору позики, прострочив виконання свого грошового зобов`язання перед позивачем.

Що стосується позовної вимоги в частині стягнення неустойки, то згідно ч.ч. 1,3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи те, що договір позики від 17.03.2018 року передбачає сплату неустойки, яка за своєю суттю та змістом є пенею в розмірі 0,2% від суми заборгованості, яка залишиться, за кожен день прострочки, а станом на день виконання 17.03.2019 зобов`язання та на час звернення з позовом 01.12.2019 року невиконаним є грошове зобов`язання у розмірі 27 310 грн., строк прострочки становить 260 днів, то до стягнення підлягає розмір неустойки в сумі 14 201 (чотирнадцять тисяч двісті одна) грн. 20 коп. (27 310 * 0,2%*260).

Також за прострочення виконання грошового зобов`язання стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати в сумі 4 122 (чотири тисячі сто двадцять дві) гривні 93 копійки (101.8% * 260 / 31 * 27 310) та три проценти річних у сумі 583 (п`ятсот вісімдесят три) гривні 61 копійка (27 310 * 0.03/365 * 260) оскільки, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 17.03.2018 року, що становить 27 310 (двадцять сім тисяч триста десять) гривень, а також стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 4 122 (чотири тисячі сто двадцять дві) гривні 93 копійки, трьох процентів річних у сумі 583 (п`ятсот вісімдесят три) гривні 61 копійка та неустойки у сумі 14 201 (чотирнадцять тисяч двісті одна) гривня 20 копійок.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення документально підтверджені судові витрати у виді судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок чек від 03.12.2019 року та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень квитанція від 30.11.2019 року та акт № 1 наданих юридичних послуг від 30.11.2019 року.

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 17.03.2018 року в сумі 27 310 (двадцять сім тисяч триста десять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики від 17.03.2018 року три проценти річних в сумі 583 (п`ятсот вісімдесят три) гривні 61 копійка, інфляційні втрати у сумі 4 122 (чотири тисячі сто двадцять дві) гривні 93 копійки та неустойку у сумі 14 201 (чотирнадцять тисяч двісті одна) гривня 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору та 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте Кузнецовським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача, поданою до Кузнецовського міського суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, шляхом подачі апеляційної скарги через Кузнецовський міський суд Рівненської області.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Кузнецовський міський суд Рівненської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 06.03.2020 року.

Суддя Ю.В. Мануляк