Справа № 713/1745/19
Провадження №2/713/30/20
РІШЕННЯ

іменем України

13.03.2020 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Кириляк А.Ю., за участі секретаря Матейчук Л.Ю., представників позивача: Пустовіт Ю.О., Радіонова О.П., представників відповідача: Данильченко О.О., Українця О.П. розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 інтереси якого представляє ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» , про стягнення інфляційних витрат, пені відсотків за неповернення депозитних коштів ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» , про стягнення інфляційних витрат, пені відсотків за неповернення депозитних коштів .

В позові вказував, що 18.10.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений депозитний договір SAMDN503 (надалі Договір) та відкрито особистий рахунок по вкладу № НОМЕР_1 .

За умовами Договору за користування коштами позивача відповідач зобов`язаний був сплачувати проценти у розмірі 9% на рік, що становить 0,75% на місяць. Договір був укладений терміном на 12 місяців. За умовами Договору, якщо до закінчення терміну дії Договору позивач не звертався за припиненням Договору, його дія продовжувалася на наступний термін.

Заявою від 09.04.2014 року (вхідний №4664) позивач просив відповідача розірвати дію Договору та негайно повернути грошові кошти у сумі 10000,00 доларів США. Однак відповідач не виконав жодної із вимог позивача, у зв`язку із чим позивач вимушений був звертатися до суду за примусовим поверненням грошових коштів. Рішенням від 29.01.2015 року Вижницького районного суду Чернівецької області по справі №713/1187/ 14-ц позовні вимоги були задоволені та ухвалено стягнути з AT КБ «ПриватБанк» на користь позивача 10000,00 доларів США, що на день ухвалення позову становило 159,500,00 грн. за офіційним курсом. Однак, до цього часу судове рішення та зобов`язання відповідача перед позивачем, щодо повернення грошових коштів не виконано.

У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). У відповідності до ч. ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Невиконання вимоги позивача та неналежне виконання умов договору є порушенням відповідачем грошових зобов`язань, що тягне за собою наслідки визначені ст.625 ЦК України, а саме: відповідач має сплатити на користь позивача інфляційні витрати та 3% за користування грошовими коштами. Оскільки судовим рішенням суму боргу у гривнях визначено станом на 19.01.2015 року, то інфляційні нобхідно розраховувати у гривнях, починаючи з лютого 2015 року. Згідно розрахунку №1 до позову сума інфляційних за період з 19.01.2015 по 26.09.2019 становить 113883,00 грн. Оскільки депозит був валютний, і відповідач користувався валютними коштами позивача, то і річні мають вираховуватися у валюті депозиту, тобто у доларах США. Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 20.03.19 року по справі №761/26293/16-ц. Першим днем нарахування річних є день надання вимоги позивачем, а саме 09.04.2014 року. Отже сума річних, згідно Розрахунку №2 до позову становить 16492,10 доларів США. Розрахунок №2 .

Враховуючи, що сума депозиту позивачу не повернута, очевидним є, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 9% річних, як це передбачено Договором. Жодна норма законодавства, чинного в Україні, не передбачає такої підстави для припинення договірного зобов`язання, як закінчення строку дії договору. Аналогічний висновок міститься в пунктах 6.1. - 6.5. Постанови від 26.06.2018 року Великої палати Верховного Суду у справі Ш910/9072/17 (ЄДРСР №75265948). Отже, враховуючи, що позивач не отримував відсотки за Договором з лютого 2013 року, згідно Розрахунку №3 9% річних (або 0,75% на місяць, як це передбачено договором) з лютого 2013 року по 26.09.2019 року становить 6000,00 доларів США. Розрахунок №3 .

Посилалися на те, що на взаємовідносини за депозитним договором поширюється дія норм Закону України «Про захист прав споживачів». У відповідності до 4.5 ст.10 Закону у разі, коли виконавець договору не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, з кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги).

У відповідності до законодавства, чинного в Україні, термін позовної давності для стягнення пені встановлено в один рік. Тобто пеня не може бути стягнута за період, раніше 30.09.2018 року. Згідно Розрахунку №4 розмір пені становить 109500,00 доларів США. Однак, як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 20.03.19 року по справі №761/26293/16-ц неустойка, визначена Законом, може бути стягнута виключно у гривнях. Враховуючи, що станом на 26.09.2019 року офіційний курс валют становить 24,12 грн. за 1 долар США, сума пені становить 2641140,00грн. Розрахунок №4 додається.

Як зазначалося вище, у відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Нарахування та сплата відсотків також є умовою договору, за невиконання якої 625 ЦК України передбачає відповідальність у вигляді сплати 3% річних. Згідно Розрахунку №5 річні за несплату відсотків за період з 01.02.2014 року по 26.09.2019 року становить 4292,76 долара США. Розрахунок №5 додається.

У відповідності до законодавства, чинного в Україні, термін позовної давності для стягнення пені встановлено в один рік. Тобто пеня не може бути стягнута за період, раніше 26.09.2018 року. Згідно Розрахунку №6 розмір пені становить 51230,25 доларів США. Однак, як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 20.03.19 року по справі №761/26293/16-ц неустойка, визначена Законом, може бути стягнута виключно у гривнях. Враховуючи, що станом на 26.09.2019 року офіційний курс валют становить 24,12 грн. за 1 долар США, сума пені становить 1235673,63грн. Враховуючи все вищезазначене сума позовних вимог становить 3990696,63 грн. та 26784,86 доларів США.

Просить стягнути з відповідача на користь позивача: 113883,00 грн. - інфляційних витрат на суму депозиту; 2641140,00 грн. - пені за неповернення депозитних коштів; 1235673,63 грн. - пені за неповернення відсотків за користування депозитом; 16492,10 доларів США - річних на суму неповернутого депозиту; 6000,00 доларів США - відсотків за депозитним договором; 4292,76 долара США - річних на суму несплачених відсотків за депозитом.

До початку судового засідання позивач та його представник зменшили позовні вимоги просили : стягнути з відповідача на користь позивача: 113883,00 грн. - інфляційних на суму депозиту; 2641140,00 грн. - пені за неповернення депозитних коштів; 1235673,63 грн. - пені за неповернення відсотків за користування депозитом; 1589,60 доларів США - річних на суму неповернутого депозиту; 6000,00 доларів США - відсотків за депозитним договором; 413,76 доларів США - річних на суму несплачених відсотків за депозитом. Всього: 3990696,63 грн. та 8003,36 доларів США.

Позивач та його представники в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали , надали письмові відзиви з запереченнями , просили в його задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що між сторонами 18.10.2010 року був укладений депозитний договір №SAMDN1503 строком дії 12 місяців (далі по тексту - «Договір»), за умовами якого сума вкладу складала 10000 доларів США під 9% річних з виплатою відсотків щомісячно з можливістю його пролонгації на такий самий термін дії за умови відсутності заяви вкладника про відмову від його продовження.

ОСОБА_1 09.04.2014 року звертався до Вижницького відділення ПАТ КБ«ПриватБанк» із заявою про повернення йому депозитного вкладу та нарахованих відсотків річних.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.01.2015 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів за депозитним договором - задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 10 000 доларів США, що еквівалентно 159 500 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот) грн..

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 1595 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто п`ять) грн.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилено. Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2015 року залишено без змін.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 15.04.2016 року позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», про стягнення нарахованих відсотків по депозитному договору, - задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк», , МФО 305299, юридична адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 відсотки за договором банківського «Стандарт» SAMDN1503 від 18.10.2010 року в сумі 2677,50 доларів США (дві тисячі шістсот сімдесят сім доларів США 50 центів), що станом на 10.03.2016 року еквівалентно 70946,07 грн. (сімдесят тисяч дев`ятсот сорок шість гривень 07 коп.) та 3% річних від простроченої суми в розмірі 892,00 долари США (вісімсот дев`яносто два долари США), що станом на 10.03.2016 року еквівалентно 23635,44 грн. (двадцять три тисячі шістсот тридцять п`ять тисяч 44 коп.), а всього 3569,50 доларів США (три тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять доларів США 50 центів), що еквівалентно 94581,51 грн. (дев`яносто чотири тисячі п`ятсот вісімдесят одну гривню 51 коп.) та 945,81 грн. (дев`ятсот сорок п`ять гривень 81 коп.) судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 23.06.2016 року рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2016 року в частині визначення до стягнення розміру заборгованості та судових витрат змінено. Визначено до стягнення відсотків за користування неповернутою сумою згідно договору банківського вкладу в сумі 30317 (тридцять тисяч триста сімнадцять),22 грн. та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 1743 (одна тисяча сімсот сорок три),24 грн., а всього 32060 (тридцять дві тисячі шістдесят),46 грн. Визначено до стягнення з Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 розмір судових витрат в сумі 256 (двісті п`ятдесят шість),50 грн. В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільного суду від 05.07.2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилено. Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2016 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Позивачем ОСОБА_3 проведено розрахунок, який станом на 26.09.2019 року, складається з : сума інфляційних на суму депозиту становить 113883,00 гривень, сума річних на суму депозиту - 1589,60 доларів США, сума ( за договором 2641140,00 гривень,сума річних на суму відсотків 413,76 доларів США, сума пені за неповернення відсотків 1235673.63 гривень, а всього 39990696,63 грн. та 8000,36 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом ст.524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Така позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15ц, у якій Велика Палата Верховного Суду зазначила про необхідність відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст.625 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ст.1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (страховий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Частиною першою статті 1074 ЦК України, передбачено обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

За умовами ч.3 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено судом депозитний договір розірвано 09 квітня 2014 року на вимогу позивача і саме до цієї дати відсотки нараховуються у розмірі, встановленому договором, а саме: 9%, та після закінчення строку дії договору -у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу, а саме: 1%».

Таким чином, приймаючи до уваги судові рішення у справі № 713/2172/15-ц, вимоги позивача щодо стягнення відсотків за договором за період з 18 березня 2013 року по 10 березня 1016 року та 3 % річних за період з 09.04. 2014 по 10.03.2016 не підлягають задоволенню з огляду на вирішення їх в іншій судовій справі.

Розрахунок процентів за період з 11.03.2016 р. по 03.05.2017 р. (за вказаний період нараховуються проценти за ставкою "На вимогу" - 1%річних): Сума вкладу - 10 000.00 дол. США: Період розрахунку 418 дн.; Процентна ставка- 1%; 10 000 дол. США х 1% х 418 дн. - 365 днів = 114,52 дол. США, розмір нарахованих відсотків за період з 11.03.2016 р. по 03.05.2017 р. складає - 114,52 дол. США.

Розрахунок за період з 04.05.2017 р. по 26.09.2019 р. (за вказаний період нараховуються проценти за ставкою "До запитання " - 0,01% річних): Сума вкладу - 10 000,00 дол. США; Період розрахунку 875 дн.; Процентна ставка - 0,01%; 10 000 дол. США х 0.01% х 875 дн. - 365 днів = 2.40 дол. США.

Розмір нарахованих відсотків за період з 04.05.2017 р. по 26.09.2019 р. складає - 2,40 дол. США.

Таким чином, загальний розмір відсотків за договором, нарахованих після подання заяви про його розірвання становить 116,92 дол. США (114,52 +2,40).

Відповідач у відзиві послався на сплив позовної давності щодо заявлених позовних вимог, передбаченої ст. 257 ЦК України.

З даного приводу відмічається наступне: статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст. 258 цього кодексу).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Враховуючи, що позивачем в 2015 році було заявлено вимогу про стягнення 3% річних повідно до ст. 625 ЦК України, яка була задоволена судом у повному обсязі, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про стягнення неустойки поза межами строків позовної давності.

Таким чином, наявні всі підстави для застосування позовної давності до позовних його ОСОБА_1 про стягнення з Банку пені у вигляді 3% річних.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що з ПАТ КБ «Приватбанк» () слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог на користь Держави України у розмірі 500, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 43-44, 49, 76-83, 133, 141, 258-260, 263-265, 274-279 ЦПК України, ст. ст. 526, 625, 610, 714 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 інтереси якого представляє ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» , про стягнення інфляційних витрат, пені відсотків за неповернення депозитних коштів ,- задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн. НОМЕР_2 ) жителя АДРЕСА_1 відсотки за депозитним договором №SAMDN1503 від 18.10.2010 року за період 11.03.2016 року по 03.05.2017 роки в сумі 114,52 долара США: за період з 04.05.2017 року по 26.09.2019 р.- складає 2,40 дол. США, а всього 116,92 (114,52 +2,40 )доларів США.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 500 (п`ятсот ) гривень в дохід держави.

В решті позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Вижницький районний суд до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. Ю. Кириляк