ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/724/20 Справа № 185/1442/19 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку (а.с. 1-4), який в подальшому уточнив (а.с. 51-54).

В обгрунтування позову позивач зазначив, що він працював на ДП «Донецька залізниця» на посаді провідного інженера-електроніка. З 21.03.2017 року згідно наказу № 21103 від 21.03.2017 року у зв`язку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця» подовжено дію безстрокового трудового договору на посаді провідного інженера-електроніка з окладом 6 485,00 грн. 17.03.2017 року було встановлено простій робітникам підрозділів. 17.05.2017 року його було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. В день його звільнення з роботи йому видано трудову книжку, але не виплачена заборгованість із заробітної платна саме: за березень 2017 року, що складає: 4 600,00 грн.; за квітень 2017 року, що складає: 3 502,07 грн.; за травень 2017 року, що складає: 12 313,14 грн., а всього сума боргу складає: 20 415,21 грн. Крім цього йому нарахована, але не виплачена компенсація за невикористану відпуску у розмірі 12 618,16 грн. ПАТ «Українська залізниця» зобов`язалась виплатити працівникам регіональних філій винагороду за підсумком роботи за 2016 рік у відсотках до посадового окладу. Винагорода за підсумком роботи за 2016 рік, яка також належить йому до виплати 6 485,00*50% = 3 242,00 грн. до теперішнього часу йому не було виплачена. Загальна сума середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільнені, яку повинен виплатити йому відповідач, складає 307,76 x 442 = 136 029,92 грн. Вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення, проте відповідачем цього не було здійснено.

Просив суд стягнути з відповідача ПАТ «Українська залізниця» на його користь нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати в сумі 20 415,21 грн.; нараховану, але не виплачену компенсацію за невикористану відпуску в сумі 12 618,16 грн.; нараховану, але невиплачену винагороду за підсумки роботи за 2016 рік в розмірі 50% від окладу в сумі 3 242,00 грн.; суму середнього за робітку, який відповідач зобов`язаний сплатити на його користь за час затримки з розрахунку, що складає 136 029,92 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2019 року заявлені позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати в сумі 18 297,27 грн.

Стягнуто з ПАТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 нараховану, але невиплачену винагороду за підсумки роботи за 2016 рік в розмірі 50% від окладу в сумі 3 242,00 грн.

Стягнуто з ПАТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 суму середнього за робітку, за час затримки з розрахунку, що складає 48 615,72 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 118-122).

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ "Укрзалізниця", подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних в повному обсязі, посилаючись на те, що судом не в повній мірі з`ясовані обставини, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального права /а.с. 129-138/.

Позивач своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву не скористався.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про можливість задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з подальшою відмовою у задоволенні позову з наступних підстав підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01 лютого 1994 року по 19 травня 2017 року позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця», а у цьому проміжку часу з 20 липня 2016 року позивач був переведений провідним інженером-електроніком Інформаційно-обчислювального центру ДП «Донецька залізниця», яка з 23.08.2016 року реорганізована шляхом перетворення у ВП «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», та 19 травня 2017 року позивача було звільнено з роботи у «Донецька Філія залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8-11), та копією наказу про звільнення, в якому зазначено, що причиною звільнення є угода сторін, та зазначено, що компенсація за 41 днів відпустки (а.с.24).

Відповідно до розрахунків заробітної плати наданої «Донецька Філія залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», зазначено, що позивачу за березень, квітень, травень 2017 року була нарахована така сума зарплати, виходячи з окладу позивача(6 485,00 грн.) а саме 20 415,76 грн. без врахування податків та обов`язкових платежів до бюджету, внесків до профспілки, яка складається з таких складових: заробітна плата за березень 2017 року 4 600,55 грн.+ заробітна плата за квітень 2017 року 3 502,07 грн. + заробітна плата за травень 2017 року 12 313,14 грн., та яка не була виплачена 19 травня 2017 року після звільнення позивача (а.с. 32-34).

Також судом встановлено, що компенсація за час невикористаної відпустки у розмірі 12 618,16 грн. з врахуванням податків та обов`язкових платежів до бюджету, внесків до профспілки, входить до складової суми заробітної плати позивача за травень 2017 року, що підтверджується копією розрахунку заробітної плати за травень 2017 року, де в графі «вид нарахування» за кодом «308» та за найменуванням «комп. при звілн. за» зазначено у стовбці «дні» - 41, а «сума» - 12 618,16 грн. (а.с. 34).

Окрім цього судом встановлено, що Правлінням ПАТ «Укрзалізниця» за погодженням з профспілкою залізничників і транспортних будівельників України прийнято рішення від 11.07.2017 р., № Ц-2-25/1666-17 про виплату працівникам Товариства винагороди за підсумками роботи за 2016 рік у відсотках до посадового окладу (місячної тарифної ставки), розрахованого на норму 167 годин, який склався на кінець 2016 року, враховуючи виконання показників роботи за минулий рік, що підтверджується ксерокопією інформації взятої з офіційної інтернет сторінки сайту Профспілки залізничників і транспортних будівельників України (а.с.39).

Також судом встановлено, що відповідачем 05 березня 2018 року була здійснена через касу виплата позивачу заробітної плати за першу половину березня 2017 року у розмірі 2 117,94 грн., що підтверджується копією видаткового касового ордеру № 221 від 05 березня 2018 року ПАТ «Укрзалізниця», де зазначено Прізвище, Ім`я, Ім`я по батькові отримувача коштів та зазначений підпис одержувача, а саме: ОСОБА_1 , а також зазначені ПІБ посадових осіб відповідача, та наявні їх підписи (а.с. 71).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати, яка не виплачувалася за період його роботи, а саме за березень, квітень та травень 2017 року, нарахованої, але невиплаченої винагороди за підсумки роботи за 2016 рік в розмірі 50% від окладу та суму середнього заробітку, який відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача за час затримки з розрахунку є обгрунтованими, підтвердженими доказами наявними в матеріалах справи та не спростовані відповідачем. Щодо позовної вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої компенсації за невикористану відпустку, в задоволенні якої судом було відмовлено, суд виходив з того, що ця сума входить до складу заробітної плати за травень 2017 року, тобто є складовою загальної суми заборгованості по заробітній платі за період з березня по травень 2017 року.

Проте, судом першої інстанції при постановлені рішення не було враховано наступне.

Позивач в позові зазначив, що ДП «Донецька залізниця» було реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Інформаційно-обчислювальний центр державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив в якості відповідача ПАТ «Українська залізниця» та посилався на те, що відповідно до п. 2 Статуту ПАТ Українська залізниця, затвердженого постановою КМУ від 02.09.2015 року № 735, ПАТ Українська залізниця є правонаступником всіх прав і обов`язків Української залізниці та підприємств залізничного транспорту. Відповідно до ст. 7 Закону України Про особливості утворення публічного акціонерного товариства загального користування ПАТ Українська залізниця повністю відповідає за зобов`язаннями, які передбачені Галузевою угодою між Українською залізницею та профспілками щодо підприємств залізничного транспорту, до укладення нової відповідної угоди.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про оплату праці заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Статтею ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі ст.ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, обов`язок по виплаті заробітної плати робітнику несе роботодавець.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 працював у Інформаційно-обчислювальному центрі державного підприємства «Донецька залізниця», який було реорганізовано шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», звідки був звільнений 19 травня 2017 року за власним бажанням (а.с.11).

За розрахунками заробітної плати ОСОБА_1 , підписаними начальником та головним бухгалтером виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», позивачу за березень, квітень, травень 2017 року була нарахована сума зарплати, виходячи з окладу позивача (6 485,00 грн.) а саме 20 415,76 грн. без врахування податків та обов`язкових платежів до бюджету, внесків до профспілки, яка складається з таких складових: заробітна плата за березень 2017 року 4 600,55 грн. + заробітна плата за квітень 2017 року 3 502,07 грн. + заробітна плата за травень 2017 року 12 313,14 грн., та яка не була виплачена 19 травня 2017 року після звільнення позивача (а.с. 32-34).

Згідно з витяга з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, ДП «Донецька залізниця» () знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 68, та з 25 листопада 2014 року перебуває у стані припинення.

Отже, ДП «Донецька залізниця» є самостійним суб`єктом трудового права, як організація, що має статус юридичної особи.

За приписами ч. 4 ст. 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно з положеннями статті 107 ЦК України, якою закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу). Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб правонаступників.

При цьому, згідно зі ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в порядку, передбаченому статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», тобто запису про припинення юридичної особи.

Відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов`язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Оскільки немає завершення процесу припинення і відповідний запис до Єдиного державного реєстру не внесено, ДП «Донецька залізниця» залишається юридичною особою, яка продовжує самостійно нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов`язаннями, що виникли за його участі.

Отже, усі обов`язки як роботодавець щодо виплати заробітної плати позивачу, має нести ДП «Донецька залізниця».

ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту».

Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначені правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі.

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі ДП «Донецька залізниця» згідно з додатком № 1.

За змістом пунктів 4 і 5 Постанови проведення реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються) та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця».

Між ДП «Донецька залізниця» та ПАТ «Українська залізниця» відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід від ДП «Донецька залізниця» всіх прав, активів, зобов`язань і боргів в статутний капітал ПАТ «Українська залізниця».

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов`язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів від 12 листопада 2014 року № 604.

У пункті 1 частини другої 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» передбачено, що під час проведення інвентаризації та оцінки майна: необхідно сформувати окремі акти обліку активів, власного капіталу і зобов`язань державних підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, за даними фінансової звітності за видами активів, власного капіталу та зобов`язань у розрізі статей балансу на останню дату, на яку надавалася фінансова звітність; сформувати окремі акти обліку активів, які розміщені на тимчасово окупованій території і обліковуються на балансах підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на іншій території України.

Пунктом 2 частини другої вказаної Постанови передбачено, що після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» згідно із законодавством.

Згідно із статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, не установивши, що ДП «Донецька залізниця» та виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» не бере участь в процедурі реорганізації та правонаступництва ПАТ «Українська залізниця», а також, що майно виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця», дійшов помилкового висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця» стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов`язків до ПАТ «Українська залізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції на території України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ПАТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Право на заміну відповідача в судовому процесі закон надає виключно позивачу.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку (ст. 51 ЦПК України).

Згідно ст. 16 ЦК України та ст. 13 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд; суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 4 ст.10 ЦПК України зобов`язує суд сприяти: всебічному і повному з`ясуванню щодо обставин спору; роз`яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом.

Частина 5 ст. 12 ЦПК України передбачає, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не роз`яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема про необхідність залучення до участі у справі належного відповідача, допустивши таким чином порушення норм процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2019 року скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров