Справа № 468/1450/19-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участі секретаря - Рафальської К.В., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу №468/1450/19-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення його від права на спадкування за законом спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В позовній заяві позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на 1/3 частки земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0301, що розташована на території Новосергіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є відповідач, який подав заяву про прийняття спадщини після смерті останньої. Позивач є спадкоємцем другої черги. За життя спадкодавець, яка була особою похилого віку, часто хворіла, протягом останнього часу життя не могла самостійно себе обслуговувати й тому потребувала постійної сторонньої допомоги, тому позивач доглядала ОСОБА_3 , забезпечувала її ліками та за її згодою перевезла проживати до свого будинку, де спадкодавець проживала до своєї смерті. Відповідач не надавав жодної допомоги на утримання матері, не доглядав її, незважаючи на звернення позивача про таку допомогу. За життя спадкодавець ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла належну їй частку земельної ділянки позивачу, але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через неналежне оформлення заповіту.

У зв`язку з викладеним позивач просила усунути відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, оскільки вона забрала хвору сестру до себе приблизно за місяць до її смерті, бо вона на той час не вже ходила. Відповідач не допомагав матері нічим, навідував її, але не хотів за нею доглядати.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказав, що навідував свою матір, коли вона проживала сама та коли перебувала в позивача, мати жодної допомоги від нього не просила.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши наявні у справі матеріали (світлокопію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ; світлокопію лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ; світлокопію Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 7 від 15.11.2017 року; світлокопію Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 9 від 16.05.2019 року; світлокопію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_3 ; світлокопію свідоцтва про народження позивача; світлокопію свідоцтва про укладення шлюбу позивача; світлокопію заповіту, посвідченого 01.07.2017 року тимчасово виконуючим обов`язки старости Плющівського територіального округу виконавчого комітету Баштанської міської ради Миколаївської області; світлокопію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.02.2018 року; світлокопію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27086118 від 22.09.2014 року; світлокопію паспорта громадянина України на ім`я позивача; копію вступної та резолютивної частини рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 06.12.2013 року по справі №468/2207/13-ц; копію спадкової справи №27/2017 після смерті ОСОБА_3 ) та оглянувши матеріали цивільної справи №468/2207/13-ц суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на 1/3 частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0301, що розташована на території Новосергіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області.

Відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 та подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті останньої.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги за законом та прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини після померлої за заповітом, оскільки за життя спадкодавець ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла належну їй частку земельної ділянки позивачу, але нотаріусом було відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину через невідповідність заповіту вимогам закону.

Позивач обґрунтовує свої вимоги про усунення відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 тим, що остання була особою похилого віку, часто хворіла, протягом останнього часу життя не могла самостійно себе обслуговувати, внаслідок чого потребувала постійної сторонньої допомоги та догляду, однак відповідач не надавав жодної допомоги на утримання матері, не доглядав її та не спілкувався з нею жодним чином.

Відповідно до ч. 3 та 5 ст. 1224 ЦПК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій.

Для встановлення наявності підстав про усунення відповідача від спадкування позивачем повинні бути надані суду допустимі та достатні докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

Аналогічні висновки про застосування положень ч. 5 ст. 1224 ЦПК України викладені також у постанові Верховного суду від 14.02.2019 року по справі № 753/5634/16-ц.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Всупереч вказаним вимогам закону позивачем не було надано суду достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували доводи позивача про те, що спадкодавець ОСОБА_3 через похилий вік та тяжку хворобу дійсно перебувала у безпорадному стані, у зв`язку з чим потребувала допомоги саме від спадкоємця ОСОБА_2 , а також, що останній був зобов`язаний надавати таку допомогу, але свідомо ухилявся від її надання.

Так з показань заявлених позивачем свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не вбачається, що померла ОСОБА_3 потребувала допомоги саме від відповідача та що вона вживала будь-яких заходів для отримання від відповідача такої допомоги, навпаки свідки вказали, що ОСОБА_3 не вказувала, що потребує чи бажає допомоги від свого сина, а отже, відсутні підстави для висновки, що відповідач ухилявся від надання допомоги своїй матері.

Той факт, що позивач як сестра ОСОБА_3 незадовго до її смерті перевезла її до себе та допомагала останній, з точки зору ч.5 ст. 1224 ЦК України не є тим фактом, який дає підстави для усунення сина померлої від права на спадщину і вказана обставина не є автоматичним свідченням того, що відповідач ухилявся від надання допомоги матері та що вона потребувала такої допомоги саме від відповідача.

Також з показань заявлених позивачем свідків слідує, що незадовго до смерті (приблизно за місяць) ОСОБА_3 ймовірно через загострення хвороби перестала самостійно ходити, проте суду не надано жодного доказу того, що ОСОБА_3 за таких умов була в безпорадному стані та що її хвороба відносилась до категорії тяжких хвороб, що також є обов`язковими умовами для застосування до спірних правовідносин положень ч.5 ст. 1224 ЦК України.

Крім того, позивачем не було доведено, що вона має право ініціювати перед судом усунення відповідача від права на спадкування, оскільки з копії спадкової справи після смерті ОСОБА_3 слідує, що позивач протягом встановленого законом строку звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 тільки за заповітом, який в подальшому нотаріус не прийняв, натомість позивач із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 за законом, як спадкоємець другої черги, до нотаріуса не звертався взагалі, тому позивач і не може на підставі ст. 1224 ЦК України усунути від права на спадкування відповідача як спадкоємця за законом.

Комплекс описаних вище обставин не дає суду законних підстав для усунення відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , а тому в задоволенні позову належить відмовити.

На підставі викладеного, ч.5 ст. 1224 ЦК України та керуючись статтями 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складене 17.03.2020 року.

суддя: