Справа № 129/1964/18
Провадження № 22-ц/801/654/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковчежнюк В. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 рокуСправа № 129/1964/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання: Кузьменка Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу № 129/1964/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 29 січня 2020 року про відмову забезпеченні позову, постановлену у складі судді Ковчежнюка В.М.,

встановив:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 2003 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3

18 грудня 2007 року позивачем придбано автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, тип: седан сірого кольору, рік випуску: 2007, шасі (кузов, рама): № VIN НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований за ним Вишгородським МРЕВ ДАІ у Київській області, згідно із Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_4 .

Під час перебування у шлюбі у липні 2013 року він передав спірний автомобіль у користування батьку дружини - відповідачу у справі ОСОБА_2 .

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року шлюб між ним та ОСОБА_3 було розірвано.

Після розірвання шлюбу позивач намагався повернути своє майно, на що отримував категоричну відмову відповідача, що підтверджується відповідями правоохоронних органів на його звернення з приводу врегулювання спірних правовідносин.

З цих підстав, просив витребувати у ОСОБА_2 спірний автомобіль у судовому порядку.

28 грудня 2019 року ОСОБА_1 була подана заява про забезпечення позову у цій справі шляхом заборони ОСОБА_2 користуватися транспортним засобом, автомобілем а марки DAEWOO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований за ОСОБА_1 .

Доводи заяви обґрунтовував тим, що розгляд даної справи триває ще з серпня 2018 року, протягом цього часу відповідач користується спірним транспортним засобом.

В зв`язку з цим існує необхідність вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони відповідачу користуватися автомобілем, що надасть можливість зберегти його нормальний технічний стан, убезпечити від можливих пошкоджень та потрапляння в ДТП, а також зберегти вартість, яка зменшується внаслідок постійного зносу автомобіля під час його експлуатації, або можливого знищення, внаслідок чого існує реальна загроза порушення права власності позивача та утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 29 січня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Оскільки в провадженні Гайсинського районного суду Вінницької області є цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, предметом розгляду якої є також спірний автомобіль, докази, що користування цим автомобілем відповідачем-пенсіонером та людиною похилого віку утруднить чи унеможливить виконання рішення суду відсутні, а тому подана заява є безпідставною.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення його заяви, посилаючись на порушення норм процесуального права та принципу рівності сторін.

В апеляційній скарзі зазначав, що суд першої інстанції, надавши перевагу відповідачеві лише з тих підстав, що він є особою похилого віку та пенсіонером, безпідставно відмовив у задоволенні його заяви про забезпечення позову.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач проти апеляційної скарги заперечив, просив у її задоволенні відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві зазначав, що судом першої інстанції надана правильна оцінка обставинам, що в провадженні цього ж суду перебуває цивільна справа № 129/3383/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поділ майна подружжя предметом якого, крім іншого є спірний автомобіль, який ОСОБА_3 просить виділити їй у особисту власність. В зв`язку з чим доводи позивача, що ОСОБА_2 не бережливо використовуватиме спірний автомобіль є безпідставними.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що з 02 серпня 2003 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який було розірвано на підставі рішення Вишгородського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2017 року.

На підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_9 від 18 грудня 2007 року Вишгородським МРЕВ ДАІ у Київській області за позивачем зареєстровано на праві власності автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, тип: седан сірого кольору, рік випуску: 2007, шасі (кузов, рама): № VIN НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спірним автомобілем користувався відповідач ОСОБА_2 - батько ОСОБА_3 .

Спірний автомобіль перебуває у користуванні відповідача і на даний час, що ним самим визнається.

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування зареєстрованого за ним на праві власності автомобіля, обґрунтовуючи позов тим, що добровільно повернути автомобіль відповідач відмовляється, заходи звернення до правоохоронних органів з метою вирішення спірних правовідносин також не дали результату.

17 серпня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння. Справі присвоєно єдиний унікальний номер 129/1964/18.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

26 грудня 2018 року ОСОБА_3 подала до суду позов як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у цивільній справі №129/1964/18, в якому зазначила відповідачами сторін у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У позові просила поділити спільно нажите майно подружжя, виділивши у власність ОСОБА_1 автомобіль LIFAN X60, номерний знак НОМЕР_6 , 2013 року випуску вартістю 223600 грн. Виділити в особисту приватну власність ОСОБА_3 автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, рік випуску: 2007, шасі, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 вартістю 114132 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на її користь компенсацію рівності часток в майні подружжя в розмірі 54 734 грн.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 27 грудня 2018 року відкрито загальне позовне провадження за цим позовом, присвоєно єдиний унікальний номер справи 129/3383/18.

Ухвалою цього ж суду від 03 липня 2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишено без розгляду і повернуто особі, яка її подала.

Ухвала Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 липня 2019 року скасована постановою Вінницького апеляційного суду від 07 серпня 2019 року, а справу направлено для продовження розгляду, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року.

Згідно з частиною першою, другою статті 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом пункту 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується , зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої цієї ж статті заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспектіст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Своєю чергою, у рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в частині другій статті 149 ЦПК України.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

З виділених матеріалів справи видно, що предметом спору є автомобіль DAEWOO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, тип: седан сірого кольору, рік випуску: 2007, шасі (кузов, рама): № VIN НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований на праві власності за позивачем.

Користується спірним автомобілем ОСОБА_2 . Письмовий договір, на підставі якого відповідач набув права користуванням автомобілем, в матеріалах відсутній.

Обґрунтовуючи клопотання про забезпечення позову, ОСОБА_1 посилався на те, що спір перебуває на розгляді у суді тривалий час і досі не вирішений, і протягом цього всього часу відповідач ОСОБА_2 користується зареєстрованим за позивачем на праві власності автомобілем у своїх власних потребах, що призводить до амортизації транспортного засобу, фізичного зносу його деталей та вузлів, в зв`язку з чим погіршується технічний стан автомобіля, знижується його ринкова вартість і взагалі він може зазнати суттєвих ушкоджень, що може призвести до порушень права позивача як власника цього автомобіля, ускладнити поновлення його прав, зокрема, можливість повернути автомобіль у придатному до використання стані чи такої якості, яка була на час звернення з позовом.

Суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, не врахував, що з часу звернення позивача до суду 03 серпня 2018 року, пройшов тривалий проміжок часу, протягом якого спір не вирішено, тоді як весь цей час спірним автомобілем одноосібно користується відповідач, який не є його власником.

В зв`язку з цим автомобіль втрачає свою майнову цінність, в нього збільшується ступінь зносу, що негативно впливає на його технічний стан, внаслідок чого є ризик ускладнення ефективного поновлення прав позивача у разі задоволення позову.

Обраний позивачем захід забезпечення позову відповідає предмету спору і є співмірним із заявленими позовними вимогами та тими негативними наслідками для відповідача, які можуть спричинити тимчасові заходи забезпечення позову

Суд першої інстанції врахував інтереси лише відповідача у справі, надавши перевагу останньому за віковою та соціальною ознакою, ніяк не спростувавши доводи позивача, що використання автомобіля може призвести до утруднення виконання рішення суду.

Водночас наявність на розгляді у суді позову, предметом якого є поділ спільного майна колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , стороною якого не є ОСОБА_2 , не впливає на обґрунтованість заяви про забезпечення позову про витребування майна з чужого володіння у спорі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової про задоволення заяви.

Відповідно до ст. 141, п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_2 слід стягнути 420, 40 грн. судового збору на користь держави.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 376, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 29 січня 2020 року скасувати, постановити нову.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) вчиняти певні дії, а саме користуватися транспортним засобом: автомобілем марки DAEWOO, модель LANOS TF69Y ЗНГ, тип: седан сірого кольору, рік випуску: 2007, шасі (кузов, рама): № VIN НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований Вишгородським МРЕВ ДАІ у Київській області 18 грудня 2007 року, згідно із Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_4 за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстрований за адресою, АДРЕСА_2 ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) в дохід державного бюджету 420, 40 гривень (чотириста двадцять гривень 40 копійок) судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 березня 2020 року.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник