Номер провадження: 22-ц/813/1483/20
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Громіка Р.Д.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та її адвоката Селезньової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

14 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 , після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі, на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з двох кімнат, загальною площею 48,2 кв. м., в тому числі житловою 29,4 кв.м.

Позивач вказує, що вона є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Іншими спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , як зазначає позивач, є відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які є доньками померлої та рідними сестрами позивача.

Позивач вказує, що її сестра - ОСОБА_4 відмовилась від отримання належної їй за законом частки спадкового майна, після смерті матері - ОСОБА_3 , на її користь.

Також позивач зазначає, що 09 серпня 2018 року вона звернулася до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , однак, постановою №6412/02-31 від 14.08.2018р. їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири, оскільки спадкоємцем не надано документів, що посвідчують право власності померлої на спадкове майно, роз`яснено право звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав.

На підставі зазначеного ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі з правових підстав вказаних у позовній заяві.

Справу розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_2 та представника третьої особи Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі, які про час та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомили.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2019 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без розгляду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, що підтверджено поштовими повідомленнями про отримання ними судових повісток. Крім того, від Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

В день судового засідання відповідач ОСОБА_2 подала до канцелярії апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю бути присутньою у судовому засіданні через загострення хвороби її сина. Однак, доказів про погіршення стану здоров`я дитини чи доказів звернення до лікарні нею надано не було.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Тому згідно правил ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку, що вказані обставини не перешкоджають розглядові справи у відсутність належно сповіщених сторін.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до с. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини бо відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частинами 1 та 3 ст. 1296 цього ж Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 67 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно - правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

Позивач як на підставу неможливості оформлення права власності на спадкове майно у нотаріуса посилається на постанову нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що у неї відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно (а. с. 13).

Для видачі ж свідоцтва про право на спадщину на частину квартири нотаріусом направлявся виклик іншим спадкоємцям, а саме ОСОБА_2 , з проханням з`явитись до нотаріальної контори та надати оригінал правовстановлюючого документу на квартиру (а. с. 46), проте остання на виклик нотаріуса не з`явилась та оригінал правовстановлюючого документа на спірну квартиру не надала. Дані обставини й спростовують доводи апеляційної скарги щодо відсутності у матеріалах справи доказів щодо звернення до ОСОБА_2 для надання оригіналів правовстановлюючих документів.

За вказаних обставин, коли позивач має право на спадкування на частину спадкового майна, проте не може отримати свідоцтво про право на спадщину з тих підстав, що оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно знаходиться у інших спадкоємців, які відмовилися надати такий документ до нотаріальної контори, вимоги позивачки про визнання за нею права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 що у даній справі вона є неналежним відповідачем не заслуговують на увагу на підставі наступного.

У роз`ясненнях Пленуму Верховного Суду України викладених у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року, справа № 454/1558/17-ц.

Як роз`яснено в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року). У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залучення співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 , окрім позивача ОСОБА_1 , є ще донька померлої та рідна сестра позивача ОСОБА_2 , яку й було залучено до участі у справі, як належного відповідача.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 12 березня 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

Р.Д.Громік

П.М.Черевко