ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Херсон

Справа №648/4041/19

Провадження № 22-ц/819/590/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

судді: Вейтас І.В.,

Приходько Л.А.,

секретар судового засідання: Давиденко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 09 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Бугрименка В.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

П О С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 19 березня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку, які опубліковані на сайті банку www.privatbank.ua, складає укладений між сторонами кредитний договір.

В порушення взятих на себе зобов`язань позичальник умови договору належним чином не виконувала, у зв`язку з чим допустила утворення заборгованості, яка станом на 10 листопада 2019 року становить 14981,04грн., з яких: 4482,92грн. заборгованість за тілом кредиту; 423,12грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України; 8885,43грн. нарахована пеня за користування кредитом; 500,00грн штраф (фіксована частина); 689,57грн. штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати по справі у розмірі 1921,00грн.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 09 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду від 09 січня 2020 року, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог банку в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. В заяві-анкеті позичальник підтвердила, що була проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідач, підписавши анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та запропонованими умовами кредитування.

До апеляційної скарги банком додано довідку ПАТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування щодо збільшення кредитного ліміту за кредитним договором №б/н до максимального у розмірі 2700,00грн. та довідку про видачу ОСОБА_1 кредитних карток за кредитним договором б/н: № НОМЕР_1 дата відкриття 19.03.2012 року, термін дії - 01/16, №057945 дата відкриття 0.08.2015 року, термін дії 07/19, №057945 дата відкриття 03.01.2016 року, термін дії 07/19, №723203 дата відкриття 16.08.2016 року, термін дії 05/19, №857633 дата відкриття 07.10.2016 року, термін дії 06/18; виписку по основній карті: № НОМЕР_2 за період з 01.01.1999 по 08.02.2020 року, основній карті № НОМЕР_1 за період з 01.01.1999 по 08.02.2020 року.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник АТ КБ «Приватбанк» апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, з підстав, викладених у скарзі.

При цьому, представник банку не надала пояснень з чого складається заявлене до стягнення тіло кредиту у розмірі 4482,92грн., за відсутності у суду відповідних доказів щодо кредитування позичальника на цю суму.

Відповідач ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, зазначивши про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Пояснила, що повністю погасила наданий кредит у 2017році. Кредит у розмірі 4482,92грн. банком їй не видавався, три кредитні картки за кредитним договором від 19 березня 2012 року у 2016 році вона не отримувала, лише одержала картку для отримання допомоги по догляду за дитиною.

Заслухавши доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що 19 березня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 300,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.15).

У заяві ОСОБА_1 зазначила про свою згоду на те, що ця заява-анкета разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, та, що вона ознайомлена і погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач надав до суду розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви позичальника, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» та копію паспорта відповідача.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 10 листопада 2019 року становить 14981,04грн., з яких: 4482,92грн. заборгованість за тілом кредиту, 423,12грн. - заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України; 8885,43грн. нарахована пеня за користування кредитом; 500,00грн штраф (фіксована частина); 689,57грн. штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, зважаючи на те, що надані позивачем до суду першої інстанції докази, заявлені банком вимоги не підтверджують.

Суд вказав, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, з огляду на їх невизнання відповідачем, не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони неодноразово змінювались позивачем, не містять підпису позичальника та доказів, що саме з цими Умовами та Правилами ознайомилася ОСОБА_1 при укладенні договору.

З дослідженого витягу з Тарифів, який включає в себе тарифи «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, «Універсальна Контракт», «Універсальна Голд» не можливо встановити за яким саме із вказаних тарифних планів здійснювалось кредитування позичальника.

Заява не мітить даних про умови кредитування, оскільки у анкеті-заяві відсутні відомості щодо строку дії договору, порядку його виконання, процентної ставки за кредитом, встановлення відповідальності за порушення зобов`язання.

Крім того, надані позивачем докази не дають можливості встановити, який розмір кредитного ліміту було встановлено відповідачу, оскільки зазначений позивачем в розрахунку заборгованості розмір тіла кредиту перевищує зазначений самим же банком розмір отриманого ОСОБА_1 кредиту.

Позивачем не надано до суду першої інстанції виписки по рахунку відповідача, з якої можливо було б встановити розмір встановленого кредитного ліміту та розмір використаних позичальником коштів, що не дозволяє перевірити правильність розрахунку заборгованості.

Дані, які б вказували, що банк протягом строку кредитування збільшував розмір кредитного ліміту, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи, що відповідач визнавала розмір отриманого кредиту в сумі 300,00грн., зазначеній в анкеті-заяві, суд вважав встановленим, що саме в такому розмірі ОСОБА_1 отримала кредит у позивача, а оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач повернула банку кошти в зазначеній сумі, дійшов висновку про фактичне виконання зобов`язань останньою щодо повернення кредитних коштів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам, наданим до суду першої інстанції.

Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зазначив, що 19 березня 2012 року між товариством та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви позичальника на отримання кредиту у розмірі 300,00грн., з позначкою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості та копію паспорта ОСОБА_1 (а.с. 10-35).

Разом з тим, вказані документи не підтверджують умов кредитування та наявності заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» не містять підпису ОСОБА_1 , а сам текст Умов доданий позивачем до позову не датований та не має посилань на номер розпорядчого акту, яким вони були затверджені правлінням, а тому встановити з якими саме Умовами було ознайомлено відповідача та чи була вона ознайомлена з ними взагалі, матеріали справи також не містять.

Анкета-заява містить лише анкетні дані та контактну інформацію відповідачки ОСОБА_1 .

Даних про умови кредитування, окрім розміру отриманого кредиту ліміту в сумі 300,00грн., заява не містить.

Отже, суд першої інстанції розглянув справу на підставі лише вищевказаних документів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором б/н від 19 березня 2012 року в загальному розмірі 14981,04грн. з огляду на відсутність погодженого між сторонами розміру процентів, пені, комісії та штрафу заявлених до стягнення та інших умов договору, зокрема, можливості одностороннього збільшення банком розміру кредитного ліміту, проведення овердрафту, тощо.

До апеляційної скарги позивачем додано довідку АТ КБ «Приватбанк» про те, що між сторонами був підписаний кредитний договір №б/н, за яким ОСОБА_1 видано кредитні картки: № НОМЕР_1 дата відкриття 19.03.2012 року, термін дії - 01/16, № НОМЕР_3 дата відкриття 0.08.2015 року, термін дії 07/19, № НОМЕР_3 дата відкриття 03.01.2016 року, термін дії 07/19, №723203 дата відкриття 16.08.2016 року, термін дії 05/19, №857633 дата відкриття 07.10.2016 року, термін дії 06/18; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), за якою: старт карткового рахунку дата проведення 19.03.2012 року, інформація № НОМЕР_1 , зміна кредитного ліміту 19.03.12 року, кредитний ліміт: 300,00грн., примітка: встановлення кредитного ліміту, зміна кредитного ліміту 24.07.2013 року, кредитний ліміт: 2000,00грн., примітка: збільшення кредитного ліміту, зміна кредитного ліміту 06.06.2014 року, кредитний ліміт: 2500,00грн., примітка: збільшення кредитного ліміту, зміна кредитного ліміту 16.08.2016 року, кредитний ліміт: 2500,00грн., примітка: встановлення кредитного ліміту, зміна кредитного ліміту 31.01.2017 року, кредитний ліміт: 2700,00грн., примітка: збільшення кредитного ліміту, зміна кредитного ліміту 27.07.2018 року, кредитний ліміт: 0,00грн., примітка: зниження кредитного ліміту; виписку по основній карті: № НОМЕР_2 за період з 01.01.1999 по 08.02.2020 року, основній карті № НОМЕР_1 за період з 01.01.1999 по 08.02.2020 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, надавши суду апеляційної інстанції вищевказані докази, не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції та причини неподання не вказав, унаслідок чого ці докази не можуть бути предметом розгляду судом апеляційної інстанції.

При цьому, звернувшись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача із зазначенням того, що необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ КБ «ПриватБанк» відсутні ( а.с.2).

Разом з тим, ухвалою про відкриття провадження у справі від 13 грудня 2019 року суд призначив розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Однак, в судове засідання 09 січня 2020 року представник позивача для надання особистих пояснень не з`явився, додаткових доказів не подав, у зв`язку з чим судом першої інстанції було ухвалено рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

У даному випадку позивач, який є юридичною особою, додавши до суду першої інстанції на підтвердження своїх вимог лише копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, витяг з «Тарифів Банку», витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг та Правил Користування платіжною карткою», які не датовані, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 19.03.2012 року, а також, заявивши клопотання про розгляд справи в спрощеному провадженні та у відсутність представника, розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Європейський суд з прав людини (зокрема, рішення у справах Жук проти України, заява №45783/05, п. 25; Kress v. France, заява №39594/98, п.п. 60, 72-76; Goc v. Turkey, заява №36590/97, п. 55-57; F.C.B. v. Italy, заява №12151/86, п. 33; Kaya v. Austria, заява №54698/00, п. 28) зазначив, що призначення змагальності процесу спрямоване не унеможливлення впливу на суд доказів, які одна з сторін не змогла оцінити та навести свої міркування (сторони повинні мати можливість знайомитися з усіма пред`явленими доказами і зауваженнями, отримувати копії документів); у кожній справі судом мають бути з`ясовані всі обставини, але, при цьому суд досліджує докази та пояснення, які подані сторонами або іншими суб`єктами лише у межах судового процесу.

Враховуючи, що додані банком до апеляційної скарги докази не були предметом розгляду судом першої інстанції, доказів неможливості їх подання з причин, що об`єктивно не залежали від нього позивач не вказав, суд апеляційної інстанції на підставі ч.3 ст. 367 ЦПК України, позбавлений процесуальної можливості прийняти до уваги як належні та допустимі докази, а саме вищезазначені довідку про зміну умов кредитування, банківську виписку по картковому рахунку та довідку про термін дії кредитних корток.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана правильна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» висновки суду не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 09 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 19 березня 2020 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: І.В. Вейтас

Л.А. Приходько