КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4037/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур Ю.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Хоменко І.О.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 3 жовтня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа:ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_5, звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись в обґрунтування заяви на те, що 9 серпня 2019 року АТ «УкрСиббанк» в особі виконуючого обов`язки Голови Правління АТ «УкрСиббанк» Лежніна К.П. видано довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., якою уповноважено Дубцову М.А. представляти інтереси АТ «УкрСиббанк» у всіх судових установах у справах №А63-10870/209, №А63-12610/2019.

Зазначила, що з огляду на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ОСОБА_2 не має повноважень представляти інтереси АТ «УкрСиббанк» у зазначених в довіреності судових справах, так як вона документована паспортом серії НОМЕР_4 , виданим 22 травня 2014 року Федеральною міграційною службою, код підрозділу 900-002, тобто паспортом держави-окупанта, який не визнається Україною, а відтак є недійсним.

У зв`язку із викладеним, просила суд встановити факт відсутності у громадянки Російської Федерації ОСОБА_2 , повноважень на підставі довіреності, посвідченої 9 серпня 2019 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. за реєстровим №2423-2424, на ведення судових справ № А63-10870/209, № А63-12610/2019 у судових установах.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 3 жовтня 2019 року заяву про встановлення факту що має юридичне значення задоволено.

Встановлено факт відсутності у ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 22 травня 2014 року Федеральною міграційною службою, код підрозділу 900-002, зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 ), повноважень на представлення інтересів Акціонерного товариства «УкрСиббанк», на підставі довіреності посвідченої 9 серпня 2019 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. за реєстровим №2423-2424.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Акціонерного товариства «УкрСиббанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове яким залишити заяву без розгляду, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довіреності, посвідченої 9 серпня 2019 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., АТ «УкрСиббанк» в особі виконуючого обов`язки Голови Правління АТ «УкрСиббанк» Лежніна К.П., уповноважило ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_4, виданий 22 травня 2014 року Федеральною міграційною службою, код підрозділу 900-002, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), представляти інтереси АТ «УкрСиббанк» у всіх судових установах у справах №А63-10870/209, №А63-12610/2019.

Судом першої інстанції встановлено, що паспорт ОСОБА_2 - серія НОМЕР_3 , виданий 22 травня 2014 року Федеральною міграційною службою, код підрозділу 900-002, є документом, що виданий Російською Федерацією на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим.

Згідно статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Частиною 4 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства Російської Федерації не визнається Україною та не є підставою для втрати громадянства України.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Згідно частини 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ч. 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Задовольняючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що паспорт, отриманий ОСОБА_2 після тимчасової окупації Автономної Республіки Крим, не може бути визнаний Україною та не визнається в силу положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Разом з цим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано наступне.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

За частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином предметом судового розгляду можуть бути лише вимоги сторони щодо захисту її порушених невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів, за результатами розгляду якого суд має й визначити, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого вона звернулася до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Суд першої інстанції при ухвалені рішення виходив з того, що метою встановлення факту відсутності повноважень ОСОБА_2 є упорядкування відповідно до чинного законодавства України повноважень останньої, яка діє у справах №А63-10870/209, №А63-12610/2019 та з метою захисту прав і законних інтересів осіб, які беруть участь у справах, проте, заявником не надано суду доказів на підтвердження того, що вона є стороною вищезгаданих справ, будь-яких доказів на порушення прав та інтересів заявника зазначеною вище довіреністю ані у суді першої інстанції, а ні у суді апеляційної інстанції не надано.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 пояснив, що права та інтереси ОСОБА_1 особисто не порушуються.

У даній справі заявником ставиться питання про відсутність повноважень у ОСОБА_2 на представлення інтересів АТ «УкрСиббанк», тобто,фактично оскаржується довіреність, яка видана АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_2 на представлення інтересів АТ «УкрСиббанк» у всіх судових установах у справах №А63-10870/209, №А63-12610/2019, яка посвідчена 9 серпня 2019 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В.

Довіреність - це односторонній правочин, що фіксує межі повноважень представника, який діючи на підставі довіреності, створює права та обов`язки безпосередньо для довірителя.

Отже, у даному випадку існує спір про право, - оспорювання правочину, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження, що є підставою для залишення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення без розгляду відповідно до статті 315 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви вбачається, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норми матеріального та процесуального права, не відповідає обставинам справи у зв`язку із чим підлягає скасуванню з прийняттям постанови про залишення заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 3 жовтня 2019 року скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 13 березня 2020 року.

Головуючий

Судді