ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2020 року

м. Харків

Справа № 644/3932/18

Провадження № 22-ц/818/277/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: Харківська міська рада,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 17 грудня 2018 року, увалене суддею Клименком А.М.,

за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати,-

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 501564,36 грн.

Позов мотивований тим, що Харківською міською радою здійснені заходи самоврядного контролю з питань використання та охорони земель територіальної громади, додержання вимог земельного законодавства. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21 травня 2018 року № 124626267 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 302,5 кв. м по АДРЕСА_1 , з 26 серпня 2005 року зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 11 серпня 2005 року за №1936. Відповідно до листа Відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за №19-20.08-3-690/20-17 від 22 лютого 2017 року та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 6 березня 2017 року за №1420/0/225-17, речові права відповідача на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , не зареєстровані. Отже, враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням статей 12, 80, 83 ЗК України, земельна ділянка площею 0,0549 га по АДРЕСА_1 , перебуває у власності територіальної громади міста Харкова. Відповідач у період з 1 травня 2015 року по 30 квітня 2018 року не сплачувала за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, унаслідок чого зберегла у себе майно - грошові кошти, які підлягають стягненню відповідно до ст.1212-1214 ЦК України в судовому порядку.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 17 грудня 2018 року позов Харківської міської ради задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 501564 грн. 36 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради сплачену суму судового збору в розмірі 5015 грн. 64 коп.

Додатковим рішенням цього ж суду від 26 листопада 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2507 грн. 83 коп.

Заочне рішення суду мотивоване тим, що з часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник й обов`язок сплачувати грошові кошти за використання земельної ділянки у встановленому законодавством розмірі відповідно до статей 1212 - 1214 ЦК України.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та вирішити питання про судові витрати по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд знехтував правовими позиціями Верховного суду, невірно застосував норми матеріального права, всупереч висновкам ВС, який забезпечує сталість та єдність судової практики, а тому ухвалив протиправне рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що їй дійсно належить нежитлова будівля літ. «А-1» по АДРЕСА_1 та особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, стає власником (користувачем) відповідної земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Вважає, що предметом доказування у справі є обставини щодо площі, меж та кадастрового номеру земельної ділянки, право на яку перейшло до набувача спірної будівлі.

Також зазначає, що позивачем не надано доказів існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, зокрема ст.79-1 Земельного кодексу України (визначення її кадастрового номеру та розміру та меж), доказів реальної можливості передачі позивачем цієї ділянки в оренду відповідно до ЗУ «Про оренду землі» у зазначений період, а також посилається на відсутність доказів розрахунку стягуваної суми.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 124626267 від 21 травня 2018 року право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 302,5 м2, по АДРЕСА_1 з 26 серпня 2005 року зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 11 серпня 2005 року № 1936 (а.с. 9, 10).

Відповідно до листа відділу у м. Харкові Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 22 лютого 2017 року № 19-20.08-3-690/20-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 06 березня 2017 року № 1420/0/225-17 речові права відповідача на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не зареєстровані (а.с. 14, 15).

З 26 серпня 2005 року до теперішнього часу відповідач використовує земельну ділянку, площею 0,0549 га, по АДРЕСА_1 без виникнення права власності або користування та без державної реєстрації цих прав відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного Кодексу України.

З 01 травня 2015 року по 30 квітня 2018 року відповідач не сплачував кошти за користування земельною ділянкою у встановленому законодавством розмірі, внаслідок чого зберіг у себе грошові кошти.

Враховуючи відсутність зареєстрованих за будь - якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням ст. ст. 12, 80, 83 Земельного Кодексу України земельна ділянка, площею 0,0549 га по АДРЕСА_1 перебуває у власності територіальної громади м. Харкова.

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 21 травня 2018 року здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що відповідач використовує земельну ділянку, площею 0,0549 га, по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1», право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 20-24).

Звертаючись до суду з позовом позивач обґрунтовував позовні вимоги посиланням на положення статей 1212-1214 ЦК України.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом указаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Тобто до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18) та від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17.

Отже, доводи апеляційної скарги, що земельна ділянка несформована не є підставою для безоплатного користування.

Безпідставне набуття відповідачем спірної земельної ділянки не є результатом протиправного діяння, а є наслідком законних дій, а саме отримання відповідачем у власність нежитлового приміщення на підставі договору купівлі-продажу, який безпосередньо пов`язаний із земельною ділянкою.

Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень».

Таким чином, речові права відповідача на земельні ділянки не реєструвались, вона не набула належних прав власності або користування щодо земельних ділянок, а тому використовує земельні ділянки без достатніх правових підстав.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування до правовідносин сторін спору приписів чинного законодавства про безпідставне збереження відповідачем майна (коштів) за рахунок позивача, а саме використання земельної ділянки без укладання договору оренди, з огляду на те, що відповідач є власником нерухомого майна, проте матеріали справи не містять доказів належного оформлення власником будівлі права користування земельною ділянкою, зокрема укладення відповідних договорів оренди з Харківською міською радою та державної реєстрації такого права.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що на відповідача як власника будівлі покладено обов`язок належного оформлення права користування нею земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування вказаної будівлі. Однак цього обов`язку відповідач не виконала та не вчинила будь-яких дій, спрямованих на оформлення права власності або право користування вказаною земельною ділянкою.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про неврахування судом першої і інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду, однак висновки у справі зроблені з застосуванням норм матеріального права, якими врегульовано інститут стягнення збитків в господарському судочинстві.

Так, за розрахунком позивача, проведеним Департаментом територіального контролю Харківської міської ради із застосуванням комплексу топографічно-геодезичних робіт та програмного комплексу з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова, розробленого на підставі Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова, розмір безпідставно збережених відповідачем коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій розміщено належний їй об`єкт нерухомого майна, за період із 1 травня 2015 року по 30 квітня 2018 року склав 501564,36 грн.

З матеріалів справи, а саме акту обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що розмір спірної земельної ділянки розраховано виходячи з її меж, визначених відповідно до меж паркану та зовнішніх меж нежитлової будівлі. Також, на фотокартці будівлі, належної відповідачу (а.с.22), видно, що огороджена територія використовується нею в господарських цілях та на ній розташований стіл. Встановлено, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку з 26 серпня 2005 року площею 0,0549 га на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 302,5 кв.м., право власності на яку з 26 серпня 2005 року зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.20-24).

Доказів, що огороджена земельна ділянка використовується будь-ким іншим відповідачем суду не надано.

Згідно до Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 розрахунок орендної плати - це довідка, підготовлена Департаментом земельних відносин, що містить обчислення (розрахунок) плати за користування земельною ділянкою, який встановлюється в розмірі певного відсотка від її грошової оцінки; технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) - це вид документації із землеустрою, яка розробляється у випадках, передбачених чинним законодавством.

Також Порядком встановлено, що Департамент земельних відносин на підставі п. 4 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснює загальну координацію робіт з встановлення орендної плати за землю в місті Харкові згідно з рішенням 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 03.07.2013 № 1209/13 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013», здійснює розрахунки розміру орендної плати за землю та безпосереднє виконання робіт з укладання договорів оренди земельних ділянок та додаткових угод до них, веде моніторинг виконання умов договорів оренди земельних ділянок.

Положенням про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові визначено, що орендна плата сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою. Розрахунок орендної плати здійснюється згідно з цим Положенням управлінням земельних відносин Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради (надалі - управління земельних відносин) на етапі підготовки відповідним виконавчим органом міської ради проекту рішення про надання земельної ділянки в оренду. Розрахунок робиться на підставі документів, наданих виконавчим органом або заявником. Такий розрахунок підтверджується довідкою управління земельних відносин, яка видається заявнику безоплатно та додається до проекту рішення міської ради.

Рішенням Харківської міської ради №7/15 від 20.11.2015 затверджено Положення про Департамент територіального контролю Харківської міської ради (далі - Положення).

На підставі пунктів 3.1.8 - 3.1.11 вказаного Положення, в редакції станом на час звернення Харківської міської ради з позовом, для виконання покладених на Департамент функцій і завдань, Департамент: розраховує розмір збитків, заподіяних територіальній громаді міста Харкова порушенням вимог земельного законодавства, у випадках, визначених Земельним кодексом України; розмір коштів, які підлягають відшкодуванню Харківській міській раді в результаті набуття, зберігання майна (земельних ділянок) територіальної громади м. Харкова без достатніх правових підстав (у розмірі орендної плати за землю); плату за землю як податок (у формі орендної плати або земельного податку); отримує розрахунковим методом із застосуванням програмних комплексів з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова дані про нормативну - грошову оцінку окремої земельної ділянки.

Як убачається з матеріалів справи, суд визначаючи суму, яка підлягає стягненню, правильно взяв до уваги акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації спірної земельної ділянки від 21 травня 2018 року, договір купівлі-продажу із зазначенням площі нерухомого майна, та вирахував цю суму шляхом множення вартості одного квадратного метру спірної земельної ділянки (відповідно до проведеної та затвердженої нормативно-грошової оцінки земель м. Харкова станом на рік розрахунку) на всю площу земельної ділянки, що використовується відповідачем, а також на розмір ставки орендної плати за земельну ділянку.

Таким чином доводи апеляційної скарги про неправильне обраховання суми безпідставно отриманих коштів є необґрунтованими. (Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року, справа № 642/4792/17, провадження № 61-44207св18).

Матеріали справи містять розрахунки розміру збитків (а.с.16-19), наданих позивачем, зазначені розрахунки позивача не спростовані відповідачем, іншого розрахунку ОСОБА_2 не наведено.

Водночас, заперечуючи факт користування земельною ділянкою, з розрахунку площі якої нарахований розмір збитків, відповідач також не зазначила який розмір земельної ділянки використовується нею для обслуговування належного їй приміщення та не надала доказів на підтвердження чи спростування цього з огляду на те, що з часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку.

Отже, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для відповідача як землекористувача спірною земельною ділянкою є оренда плата, яка останнім безпідставно не була сплачена на користь Харківської міської ради.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, висновків суду не спростовують, про незаконність судового рішення не свідчать, та стосуються переоцінки доказів.

Посилання представника відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року та інші постанови Верховного Суду, судова колегія не приймає, оскільки ці постанови ухвалені в інших судових справах, де встановлені були інші обставини, а саме не з`ясовано було судом розмір земельної ділянки чи мав право Департамент територіального контролю ХМР складати розрахунок та таке інше. В даній судовій справі у судової колегії немає сумнівів щодо розміру земельної ділянки, яка розрахована виключно виходячи з площі самої будівлі та огородженої прилеглої території, розрахунок складено Департаментом територіального контролю ХМР який діяв у відповідності до Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позову з огляду на те, що відповідач як фактичний користувач земельною ділянкою, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, а тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику спірної земельної ділянки - Харківській міській раді.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 17 грудня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 10 березня 2020 року