ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року м. Чернівці

справа № 727/898/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Вовкун Н.Ю.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 листопада 2019 року, головуючий у першій інстанції Слободян Г.М.

встановила:

ОСОБА_1 у січні 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.

Зазначав, що між Публічним акціонерним товариством «Укрінбанк» та ОСОБА_1 вчинено договір оренди нежитлових приміщень будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 , 6 березня 2012 року.

Договір укладено на 1080 календарних днів з дати підписання.

Продовжує користуватись нежитловими приміщеннями будівлею оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 , після закінчення строку договору оренди, договір вважається поновленим на строк, який був встановлений договором.

ОСОБА_2 набуто право власності на нежитлові приміщення будівлю

Справа №727/898/19 Головуючий у 1 інстанції Слободян Г.М.

Провадження №22-ц/822/199/20 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 чиняться перешкоди у доступі до нежитлових приміщень будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 , майна, що знаходиться у орендованому приміщенні, замінено замки.

Просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 нежитловими приміщеннями будівлею оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 , надати доступ та передати ключі від нежитлових приміщень будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 4 квітня 2019 року позов задоволено, зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні нежитловими приміщення будівлею оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 , надати доступ та передати ключі від нежитлових приміщень будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 жовтня 2019 року заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 4 квітня 2019 року скасовано.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 листопада 2019 року позов задоволено, зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні нежитловими приміщення будівлею оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 , надати доступ та передати ключі від нежитлових приміщень будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 листопада 2019 року скасувати.

Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, направлення ОСОБА_2 орендарю ОСОБА_1 попередження 24 вересня 2019 року про розірвання договору оренди з 1 листопада 2019 року, припинення правовідносин у зв`язку із розірванням договору оренди, відсутність підстав для усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні приміщенням.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.29, ч.1 ст.629, ч.1 ст.759, ч.1 ст.760, ч.1 ст.762, ч.1 ст.770 ЦК України та дійшов висновку, що підлягає захисту право ОСОБА_1 у спосіб зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні нежитловими приміщеннями будівлею оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 , надати доступ та передати ключі.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що договір оренди продовжений на новий строк, оскільки станом на 6 лютого 2018 року орендар ОСОБА_1 продовжував користуватися нежитловими приміщеннями будівлею оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 , та були відсутні заперечення орендодавця.

Водночас суд першої інстанції встановив порушення права орендаря ОСОБА_1 користування майном для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 нежитловими приміщеннями будівлею оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 , надати доступ та передати ключі.

Водночас підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначалися чинення власником ОСОБА_2 перешкоди орендарю ОСОБА_1 у доступі до нежитлових приміщень будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 .

Встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Укрінбанк» та ОСОБА_1 вчинено договір оренди нежитлових приміщень будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 , 6 березня 2012 року.

ОСОБА_2 набуто право власності на нежитлові приміщення будівлю оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 .

На підставі акту між Товариством з обмеженою відповідальністю «Столицяінвест 2008» та ОСОБА_2 приймання-передачі нерухомого майна нежитлової будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром по АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Чуловським В.А. 21 листопада 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №27266-27267, здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 державним реєстратором Жар І.Г. комунального підприємства «Бюро реєстрації нерухомості та бізнесу» 24 листопада 2017 року.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 складено акт від 26 грудня 2018 року про неможливість доступу до нежитлових приміщень будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 , невиконання орендодавцем умов договору оренди.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Частиною 1 статті 627 ЦК передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

На підставі ч.1 ст.761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

В договорі оренди може бути передбачено інше, тобто що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

Отже, в результаті переходу права власності на річ за будь-яких законних підстав (спадкування речі після смерті наймодавця, продаж, дарування наймодавцем речі, перехід права власності на річ, яка була предметом іпотеки тощо) має місце заміна наймодавця в договорі найму.

Чинне законодавство надає наймачу додатковий захист шляхом встановлення правила про те, що перехід права власності на річ, передану у найм, не є підставою для зміни або припинення договору найму.

На підставі пункту 1.1 договору між Публічним акціонерним товариством «Укрінбанк» та ОСОБА_1 оренди нежитлових приміщень від 6 березня 2012 року орендарем надано у тимчасове платне користування нежитлове приміщення будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 .

Пунктом 4.1 правочину визначено, що договір укладається строком на 1080 календарних днів з дати підписання. Кожна із сторін договору оренди може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць. Якщо орендар продовжує користуватись майном після закінчення строку договору оренди, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Водночас пунктом 13.1 договору передбачено, що у разі зміни власника об`єкту нерухомості, до нового власника переходять права та обов`язки орендодавця.

Отже, набуття ОСОБА_2 права власності на нежитлові приміщення будівлю оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 , не є підставою для припинення зобов`язання за договором між Публічним акціонерним товариством «Укрінбанк» та ОСОБА_1 оренди нежитлових приміщень від 6 березня 2012 року, внаслідок переходу права власності на майно має місце заміна наймодавця в договорі між Публічним акціонерним товариством «Укрінбанк» та ОСОБА_1 оренди нежитлових приміщень від 6 березня 2012 року.

Судом першої інстанції встановлено, що остання пролонгація договору між Публічним акціонерним товариством «Укрінбанк» та ОСОБА_1 оренди нежитлових приміщень від 6 березня 2012 року відбулась 6 лютого 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що орендар ОСОБА_1 продовжував здійснення користування нежитловим приміщенням будівлею оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 , після закінчення строку договору оренди.

Відповідно акту, складеного ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , орендодавцем ОСОБА_2 не виконуються зобов`язання з надання у користуванні нежитлових приміщень будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 , з 26 грудня 2018 року.

Сам ОСОБА_2 посилається на направлення орендарю ОСОБА_1 24 вересня 2019 року повідомлення про розірвання договору оренди з 1 листопада 2019 року.

За таких обставин після закінчення строку договору 6 лютого 2018 року договір між Публічним акціонерним товариством «Укрінбанк» та ОСОБА_1 оренди нежитлових приміщень від 6 березня 2012 року вважається поновленим на строк 1080 календарних днів, який був встановлений договором.

З огляду на наведене судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 набув речове право на нежитлові приміщення будівлю оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 на підставі договору оренди, орендодавцем ОСОБА_2 чиняться перешкоди орендарю ОСОБА_1 у доступі до нежитлових приміщень будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 , майна, що знаходиться у орендованому приміщенні.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов).

Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права.

Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна.

До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 4 вересня 2019 року справа №761/5115/17, провадження № 14-391 цс 19.

У такому разі суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 має право вимагати усунення порушення його права користування нежитловими приміщеннями будівлею оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 .

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_2 , на які є посилання в апеляційній скарзі, про відсутність підстав для захисту права ОСОБА_1 на користування нежитловими приміщеннями будівлею оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 , на час ухвалення судового рішення у зв`язку із припиненням зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається наявність порушеного права ОСОБА_1 на користування нежитловими приміщеннями будівлею оздоровчого комплексу з кафе-баром, що розташована по АДРЕСА_1 , на час подання позову у січні 2019 року.

До матеріалів справи приєднано повідомлення ОСОБА_2 орендарю ОСОБА_1 від 24 вересня 2019 року про розірвання договору оренди з 1 листопада 2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з вимогами частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною третьою статті 653 ЦК України встановлено, що в разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частин 1, 2 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Отже, зазначеною нормою встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

Згідно зі частиною першою, другою, третьою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

З аналізу статті 651 ЦК України вбачається, що договір не може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторін за відсутності правових підстав, визначених ЦК України, в тому числі спеціально визначених умовами укладеного договору.

На підставі п.11.1 договору між Публічним акціонерним товариством «Укрінбанк» та ОСОБА_1 оренди нежитлових приміщень від 6 березня 2012 року оренди від 06 березня 2012 року даний договір розірванню в односторонньому порядку не підлягає, за винятком випадків, передбачених чинним законодавством, або якщо одна із сторін систематично порушує умови даного договору.

Відповідно до 11.2 правочину даний договір припиняється у випадку закінчення строку його дії; загибелі об`єкта, що орендується; викупу орендарем об`єкта, що орендується.

Разом з тим п.4.1 договору між Публічним акціонерним товариством «Укрінбанк» та ОСОБА_1 оренди нежитлових приміщень від 6 березня 2012 року оренди від 06 березня 2012 року, на який посилається ОСОБА_2 як на підставу розірвання договору, розташований в розділі 4 «Строк оренди» та визначає порядок відмови від продовження договору у разі закінчення строку договору, на який він був укладений, та не визначає процедуру розірвання договору в односторонньому порядку.

Отже, договір між Публічним акціонерним товариством «Укрінбанк» та ОСОБА_1 оренди нежитлових приміщень від 6 березня 2012 року не припинений у зв`язку з його розірванням в односторонньому порядку за ініціативою ОСОБА_2 .

З огляду на наведене рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2019 року ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 18 березня 2020 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

О.О. Одинак