22-ц/804/1217/20
263/1312/20

Головуючий у 1-й інстанції Томілін О.М.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа»

на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2020 року, ухвалену у складі судді Томіліна О.М., повний текст ухвали складено 17 лютого 2020 року,

у цивільній справі

за заявою Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» про видачу судового наказу

про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за користування послугами централізованого опалення та гарячого водопостачання,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2020 року ККП «Маріупольтепломережа» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за користування послугами централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.02.2017р. по 01.01.2020р. у розмірі 42243,42грн, 3% річних 2242,20грн, інфляційні втрати 5290,68грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2020 ККП «Маріупольтепломережа» відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за користування послугами централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відмовляючи у видачі судового наказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суд вбачив, що заява ККП «Маріупольтепломережа» подана з порушенням вимог п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, а саме: до заяви не додано копію договору, укладеного в письмовій (в томі числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ККП «Маріупольтепломережа», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач, проживаючи в багатоповерховому будинку, отримує тепло, що постачається заявником, по квартирі є особистий рахунок, споживач ОСОБА_1 отримує щомісяця квитанції за поставлене тепло, що характеризує наявність фактичних договірних відносин між теплопостачальною організацією і боржником. Суд не врахував положення Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 205 ЦК України, які передбачають як письмові, так і усні домовленості між постачальником послуг і споживачем теплоенергії; саме споживач, який отримує житлово-комунальні послуги, зобов`язаний укласти письмовий договір. Судом не враховано правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-2951-цс15, де наголошено, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. Підключення квартири споживача до централізованої тепломережі і відкриття особистого рахунку слід вважати укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про теплопостачання» і Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ № 630.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч.ч. 1, 3 ст. 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що в силу ч. 3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою до перегляду ухвали суду першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч. 2 ст. 161 ЦПК України).

Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені у ст. 163 ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, теплопостачальна організація - ККП «Маріупольтепломережа» звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за наданими цією організацією послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання, що споживаються боржником ОСОБА_1 , з нарахованими інфляційними втратами та 3 відсотками річних в загальній сумі 42243,42грн. згідно із долученим розрахунком (а.с. 4-6).

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд керувався положеннями п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, згідно із якими: до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Суд визначив відсутність письмового договору, що не долучив заявник, як дефект в оформленні поданої заяви, що унеможливив прийняття судового рішення форматі наказного провадження.

Колегія суддів погодитись з такими висновками не може, виходячи з наступного.

Вимога процесуального закону про необхідність долучення договору в письмовій (електронній) формі (п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК) пов`язана із положеннями п. 7 ч. 1 ст. 161 ЦПК України і стосується заявлених вимог дослівно: «про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб», де дійсно передбачається за обов`язкове долучення письмового (електронного) екземпляру договору.

Разом з тим, у даній справі теплопостачальною організацією заявлено не про стягнення безпосередньо грошової заборгованості, а про стягнення заборгованості з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання, хоча і виражених в грошовій формі, але які витікають з правовідносин з оплати житлово-комунальних послуг (п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК).

Відтак, колегія суддів вважає, що формалізована вимога суду щодо долучення письмового (електронного) екземпляру договору про надання житлово-комунальних послуг, не ґрунтується на положеннях процесуального закону, відносних до характеру виниклих правовідносин конкретно у даній справі, за якими унормована можливість видання судового наказу.

Поза увагою суду залишились імперативні положення ст. 901 ЦК України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 10-12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвержених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, щодо зобов`язання замовника (яким в даному випадку є споживач теплоенергії ОСОБА_1 .) оплатити виконавцеві (в даній справі теплопостачальна організація ККП «Маріупольтепломережа») послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання до квартири споживача, які споживають, за показаннями будинкових засобів обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (теплопостачання) та за показниками квартирних засобів обліку води, а у разі їх відсутності за нормативами споживання.

Цілком слушною, як вважає колегія суддів, є вказівка заявника в апеляційній скарзі про необхідність врахування судом правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові у справі № 6-2951-цс15, і втіленої в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі від 17.07.2017р. по справі 456/3010/15, де наголошено з посиланням на положення ч. 1 ст. 19, п. 1 ч. 1 і п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на тому, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Отже, за відсутності даних про відключення квартири боржника, по якій утворилася заявлена заборгованість, від централізованої тепломережі, за наявності відомостей про відкритий особистий рахунок по цьому помешканню, до якого постачається теплоенергія, з урахуванням вимог п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, у суду були відсутні підстави для відмови в задоволенні вимог ККП «Маріупольтепломережа» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату комунальних послуг з теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу із застосуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України є необґрунтованим і таким, що не забезпечує право юридичної особи на звернення до суду в наказному провадженні, тобто в провадженні, яке вона обрала (в порівнянні із наявною альтернативою спрощеного позовного провадження) з використанням своїх прав, унормованих ч. 2 ст. 161 ЦПК України.

За таких обставин, оскаржувана ухвала, як постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті заявлених вимог.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2020 року скасувати.

Справу за заявою Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за користування послугами централізованого опалення та гарячого водопостачання направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 березня 2020 року.

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева

Л.М.Кочегарова