Провадження № 22-ц/802/7/20 Категорія: 76 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Данилюк В. А., Федонюк С.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона з 16.01.2004 року працювала на ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» апаратником борошномельного виробництва ІV розряду та з 01.08.2016 року - V розряду. 16.08.2017 року була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Вказує, що на день звільнення у відповідача перед нею виникла заборгованість по заробітній платі в розмірі 14745,18 грн., яку в день звільнення і на даний час їй не виплачена.

У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на її користь 14745,18 грн. заборгованості по заробітній платі, а також середній заробіток за період затримки розрахунку на день ухвалення судом рішення, який станом на 26.12.2018 року складає 71597,70 грн.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2019 року ухвалено позов задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» (місцезнаходження: Волинська область, Луцький район, с. Рованці, вул.Промислова, 4; ) на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі в розмірі - 14745 (чотирнадцять тисяч сімсот сорок п`ять) грн. 18 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 14745 (чотирнадцять тисяч сімсот сорок п`ять) грн. 18 коп., а всього 29490 (двадцять дев`ять тисяч чотириста дев`яносто) грн. 36 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати- у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» (місцезнаходження: Волинська область, Луцький район, с. Рованці, вул.Промислова, 4; ) в дохід держави судовий збір в розмірі - 704 (сімсот чотири) грн. 08 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється колегією суддів у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено з роботи ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» 16.08.2017 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін (а.с. 5).

Відповідно до довідки ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» про заборгованість на день звільнення ОСОБА_1 не було виплачено заробітну плату в розмірі 14745,18 грн. (а.с. 6).

Період затримки розрахунку при звільненні позивача з 16.08.2017 року по 26.12.2018 року включно, становить 342 робочих дні.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з положень Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок)

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 розділу І Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати ( крім передбачених в абзацах 1, 2, які не підлягають застосування до спірних правовідносин), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

У пункті 8 цього Порядку зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно пункту 4 розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Встановлено, що позивача звільнено з роботи 16.08.2017 року.

Тому для підрахунку береться заробітна плата за 2 місяці, що передують місяцю звільнення - червень- липень 2017 року.

З розрахункових листів за червень- липень 2017 року вбачається, що у червні позивач відпрацювала 20 робочих днів, а в липні перебувала у відпустці, за червень їй нараховано 4374,69 грн. заробітної плати (а.с. 7-8).

Як встановлено судом період затримки розрахунку при звільненні становить 342 робочих днів.

Отже середньоденна заробітна плата для обчислення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні згідно Постанови складає: (4374,69 грн): 20(відпрацьованих за червень робочих днів) = 218,73 грн. Відтак, 218,73(середньоденний заробіток) х 342(днів затримки розрахунку) = 74807,20 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд першої інстанції помилково при визначенні середньоденної заробітної плати для обчислення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні визначив середньоденну заробітну плату шляхом ділення заробітної плати за останні два місяці роботи включаючи місяць, в якому відбулося звільнення позивача та місяць в якому працівник перебував у відпустці, неправильно застосувавши положення Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, а тому прийшов до неправильних висновків щодо розміру середньоденної заробітної плати для обчислення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим і неправильно визначив суму середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проте, неправильно визначився з розміром, що підлягає стягненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права

З урахуванням очевидної неспівмірності заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі, характером цієї заборгованості, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що буде відповідати обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат в сумі 18 000 грн.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі відповідно до доводів апеляційної скарги не оскаржується, а тому і не переглядається апеляційним судом.

У зв?язку із частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 судові витрати понесені нею за подання апеляційної скарги слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, що становить 268, 50 грн.(1073,97 (сплачений судовий збір) х 25% відсоток задоволених позовних вимог): 100%).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2019 року в даній справі в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, виклавши другий абзац резолютиної частини рішення в такій редакції:

«Стягнути з державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі - 14745 (чотирнадцять тисяч сімсот сорок п`ять) грн. 18 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18000 (вісімнадцять тисяч) грн.».

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на користь ОСОБА_1 268(двісті шістдесят вісім) грн 50 коп. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді