Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2020 Справа №607/4135/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Грицака Р. М.

за участю секретаря с/з Бігун О.І.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 14 жовтня 2018 р. близько 20 год. на вулиці Приміській, 52 що в мікрорайоні Кутківці у м. Тернополі на неї здійснила напад належна відповідачу ОСОБА_2 собака породи німецька вівчарка. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 20 листопада 2018 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 154 КУпАП, що мало місце 14 жовтня 2018 р. Вказаною постановою суду встановлено факт, наявності шкоди завданої її здоров"ю, неправомірність поведінки ОСОБА_2 , та причинний зв"язом між ними. В результаті нападу собаки їй були спричинені тілесні ушкодження, які у міській комунальній лікарні №3 були діагностовано, як: забій, гематома лобної ділянки справа, вкушено-рвані рани лівої гомілки з дефектом м`яких тканин, вкушено-рвані рани обох завушних ділянок та обох передпліч. Вказаний діагноз підтверджується Випискою амбулаторного хворого №3217. Також зазначає, що під час лікування нею були понесені витрати в сумі 7930,62 грн. на придбання ліків, медичних препаратів та оплату заходів діагностики. Через неможливість самостійно пересуватися та користуватися засобами громадського транспорту, нею були здійснені витрати в розмірі 460,00 грн. на поїздки до лікувальних та фармацевтичних закладів автомобілями таксі. Загальна сума понесених нею матеріальних витрат, понесених з вини відповідача ОСОБА_2 становить 8390,62 грн. (7930,62 +460,00). Вказані витрати підтверджені відповідними платіжними документами. Крім того вказує на те, що через напад належної громадянці ОСОБА_2 собаки, їй заподіяна також, моральна шкода, оскільки після нападу собаки крім анатомічних пошкоджень м`яких тканин, ураження опоно-рухового апарату і нервової системи, у неї розвинувся депресивний стан, фобії, панічні атаки, поганий настрій, пригніченість, емоційна напруга, невпевненість в собі, як наслідок, вона почувається незручно та дискомфортно, пристосовується до незвичних умов існування з ранами та покусами на тілі. Крім болей у кінцівках, котрі спричинені рваними ранами від укусів собаки, її стан супроводжували і супроводжують постійні головні болі. У зв`язку пережитою подією нападу собаки, вона відчуває постійні переживання та потребу в униканні аналогічних обставин на вулиці, її супроводжує постійна насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при перебуванні на вулиці, найбільше при вигляді та гавканні собак. Під час лікування, на її психоемоційний стан вплинула тимчасова відірваність від активного соціального життя, пов`язана з втратою працездатності, її супроводжували і супроводжують знижений та нестійкий настрій, порушення сну, нервозність, дратівливість, постійні переживання у зв`язку з неможливістю на повну силу віддаватися своїй роботі та повного мірою забезпечувати свою родину, адже вона не може повний день знаходитися на робочому місці. Оскільки ОСОБА_2 жодного разу не поцікавилася станом її здоров`я та не відшкодувала їй витрат понесених на лікування, просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь у якості відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди 97390,62 грн., з яких 8575,62 грн. - матеріальна шкода, 89000,00 грн. - моральна шкода. Також просить стягнути з відповідача на її користь 12300,00 грн. понесених нею на правову допомогу.

Ухвалою суду від 20 березня 2020 року відкрито провадження у справі за даним позовом та прийнято до розгляду заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 06 липня 2020 року призначено підготовче судове засідання та справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

20 серпня 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 подали відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , згідно якого зазначили, що будинковолодіння АДРЕСА_1 не є власністю ОСОБА_2 , вона лише користується ним та проживає за вказаною адресою. Власником собаки та розташованого на території господарства вольєру, саме господарство (згідно свідоцтва про право власності від 11.10.2005 року, державного акту на право приватної власності на землю) є власністю її колишнього чоловіка ОСОБА_4 , тому вона не є належним відповідачем та не може відповідати за вказаним позовом за завданими ОСОБА_1 майновими та немайновими збитками.

Згідно поданого позивачем ОСОБА_1 заперечення на відзив, вона зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 будучи подружжям спільно придбавали земельну ділянку та будували домоволодіння. Доказів належності собаки її чоловікові на день спричинення тілесних ушкоджень, не надано. Вважає, що відповідач неодноразово ігнорувала судові виклики. ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2.ст. 154 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з конфіскацією собаки. Посилається на вимоги ст. 82 ЦПК України та вважає встановленими у даній справі рішенням суду, що набрало законної сили обставини, що не підлягають доказуванню.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві. Зазначила, що 14 грудня 2018 року вона йшла з дому по АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 була в сусідів, а собака знаходилася на вулиці, гавкала, на що вона вигукнула і собака накинулась на неї. Відповідач ОСОБА_2 знаходилася за парканом у сусідів та все бачила. Після чого під`їхав атомобіль та почав сигналити та відтягувати собаку. Чоловік, що знаходився у товаристві відповідача ОСОБА_2 забрав собаку, його прізвище ОСОБА_5 . Із водієм вказаного автомобіля вони проживали на одній вулиці, однак він помер. Усі бачили собаку, це тварина відповідача, вона утримується у неї в вольєрі на подвір`ї.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовних вимог не визнала та пояснила суду, що собака не її, вона лише «прибилася» до них, оскільки хотіла їсти та вони її підгодовували. Тварина просто приходила до них на подвір`я. Собака не мала нашийника та 14 грудня 2018 року в м. Тернопіль у мікрорайоні Кутківці вони не могли її відтягнути від позивача ОСОБА_1 . Колишній чоловік є власником домоволодіння, однак він перебуває за кордоном протягом п`яти місяців, періодично буває вдома.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні позовних вимог не визнав та пояснив суду, що 14 грудня 2018 року ОСОБА_2 була в гостях в м. Тернопіль мікрорайон Кутківці. Собака була неподалік, бігала по подвір`ї та по дорозі, хвіртка господарства була відчинена. Раніше таких інцидентів не траплялося. Позивач ОСОБА_1 невірно відреагувала на гавкіт собаки, спровокувавши тварину. Власником будинку є ОСОБА_4 ОСОБА_2 не була власником будинку і тварини, хоча проживає і зареєстрована в будинку по АДРЕСА_1 . З чоловіком розлучилися, він знаходиться за кордоном. У момент інциденту чоловіка не було, він приїжджає періодично. Собака не має паспорта, не зареєстрована, доглядала її ОСОБА_2 , годувала. Тварина утримувалася на території її житлового будинку. Інцидент мав місце. Вважає необгрунтованими твердження позивача про понесення витрат в сумі на послуги таксі, оскільки з наведених товарних чеків вбачається лише сплачена сума, однак не доведено, що поїздки здійснювалися саме у звязку із лікуванням та понесеними травмами внаслідок укусу собаки, не вказано місця призначення. Також просить суд відмовити у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди завданої пошкодженням пальто потерпілої в сумі 2366 грн. як необгрунтовану та недоведену.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що 14 грудня 2018 року в м. Тернопіль мікрорайон Кутківці вони йшли по АДРЕСА_1 в гості. Вибігла собака з подвір`я та господарка собаки повернулася назад за паркан господарства, що неподалік. Після чого вийшов чоловік та він передав цю собаку породи «Вівчарка», яку відтягнув від позивача. Тварина напала на позивача ОСОБА_1 , яка не замахувалася на неї. Жінка невисокого зросту, худорлява, з чорним волоссям повідомила, що є господаркою собаки, забрала і закрила її. Собаку завели у вольєр на території домоволодіння де проживала відповідач ОСОБА_2 . Сусідка вище вигукувала, що ця собака вже нападала на її дітей.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2018 року, ОСОБА_2 14 жовтня 2018 року близько 19 год. 50 хв. не вжила всіх заходів для утримання собаки породи «Німецька вівчарка» на подвір`ї свого будинку, що в подальшому потягнуло за собою нанесення собакою тілесних ушкоджень поза межами приватного подвір`я, а саме в АДРЕСА_1 , громадянці ОСОБА_1 , а також завдала їй матеріальних збитків. Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 5 (п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 85 (вісімдесят п`ять) грн. з конфіскацією тварини собаки породи «Німецька вівчарка».

За умовами ст. 82 ч. 4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з довідки №12262 виданої 14 жовтня 2018 р. лікарем Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги, 14.10.2018 року о 20 год. 55 хв. ОСОБА_1 звернулася в травмпункт де їй поставлений попередній діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій, гематоми чола справа, вкушено-рвані рани лівої гомілки, правої завушної ділянки, обох передпліч. За результатами обстеження, рекомендовано продовжити лікування, звернувшись у міську комунальну лікарню №3 та до невропатолога.

Випискою амбулаторного хворого №3217 виданою КНП «Міська комунальна лікарня №3» Тернопільської міської ради, ОСОБА_1 в період з 16.10.2018 року по 21.11.2018 року перебувала на амбулаторному лікуванні з діагнозом: забій, гематома лобної ділянки справа, вкушено-рвані рани лівої гомілки з дефектом м`яких тканин, вкушено-рвані рани обох завушних ділянок та обох передпліч. За результатами огляду лікаря невропатолога поставлено діагноз Астенізація ЦНС. З приводу поставленого діагнозу ОСОБА_1 надано медичну допомогу, 24.10.2018 року проведено накладення вторинних швів на рани лівої гомілки, призначено медикаментозне лікування, використання ортезу на ліву нижню кінцівку, та пересування за допомогою милиць.

Згідно фіскальних чеків та інших платіжних документів, поданих позивачем сума витрат понесених ОСОБА_1 на придбання ліків, медичних препаратів, оплату медичних послуг та діагностики становить: 5458,20грн.(79,75+727,99+624,00+78,2+87,15+63,25+4,00+100,00+83,70)+(8,20+158,89+39,38)+(8,90+708,55+38,00+21,88+18,22+6,40+89,32)+(22,00+4,60+35,72+103,45+14,00+13,35+131,90+8,00+4,60+32,88+12,05+5,75)+(10,50+5,70+56,50+11,50+17,15+40,02+88,00+11,40+26,50+94,80+13,70)+(14,00+121,50+52,75+80,03+14,94+15,40+26,25+9,10+176,19+4,00)+(87,75+43,70+13,14+22,90+75,16)+53,20+43,70+33,20+25,00+47,82+96,52+78,00+26,00+29,30+26,50+39,60+48,70)+230+300,00).

Позивачем в обгрунтування понесенних витрат додано чек про покупку пальто кашемірового з накладними кишенями на суму 2366 грн датований 09.10.2018 року, однак до матеріалів справи не додано доказів необхідності понесення таких витрат та знищення одягу вналідок події що відбулася, за вказаних обставин, суд вважає, що позов в цій частині до задоволення не підлягає.

Також, позивач зазначає, що через неможливість самостійно пересуватися та користуватися засобами громадського транспорту, нею були здійснені витрати на поїздки до лікувальних та фармацевтичних закладів автомобілями таксі. Згідно товарних чеків, виданих в таксомоторах, для поїздок на амбулаторні процедури до лікувальних закладів та поїздки до аптек, позивачем було витрачено 460,00 грн. (118,00+45,00+42,00+68,00)

+(86,00+47,00+54,00).

Проте, як встановлено оглядом вищевказаних розрахункових документів, датованих протягом з жовтня по 21 грудня 2018 року з них неможливо встановити місця призначення поїздки та необхідність їх здійснення з метою поїздки саме до лікувальних чи фармацевтичних закладів внаслідок укусу собаки ОСОБА_1 . З огляду на наведене, суд вважає вказані витрати непідтвердженими та позовні вимоги в цій частині такими, що не підлягають до задовлення.

Отже, судом встановлено, що загальна сума понесених позивачем та документально підтверджених матеріальних витрат, пов`язаних з лікуванням отриманих травм в результаті нападу собаки становить 5458, 20 грн.

Згідно довідки №164/184 виданої 12.02.2019р. Медичним центром ТОВ «АСТРА MIA», ОСОБА_1 зверталася до вказаного закладу з різними скаргами на стан свого психічного здоров`я. За результатами медобстеження ОСОБА_1 поставлено діагноз «Специфічна фобія собак F40.2». За даними п.5 довідки вказаний діагноз перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з нападом собаки, що відбувся 14 жовтня 2018 року.

Як вбачається з довідки виданої 28.01.2019 року СПД ОСОБА_7 , ОСОБА_1 працює перукарем-модельєром з 02.08.2018 року з посадовим окладом 2997,01 грн. на місяць.

Враховуючи зміст постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2018 року суд вважає, що обставинами, які не підлягають доказуванню по цій цивільній справі, є факт того, що саме відповідач ОСОБА_2 є особою, якою допущено порушення правил тримання собаки, що спричинило заподіяння шкоди здоров"ю позивача ОСОБА_1 .

Також належними та допустимими доказами підтверджено факт отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , амбулаторне лікування останньої, та їх безпосередній причинно-наслідковий зв"язок з нападом собаки належної ОСОБА_2 .

Законом України "Про захист тварин від жорстокого поводження" статтею 9 визначено, що особа, яка утримує домашню тварину, зобов"язана супроводжувати домашню тварину поза місцями її постійного утримання. А також ця особа та особа, яка супроводжує домашню тварину зобов"язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною, крім того фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов"язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст. 12 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" шкода, заподіяна особі твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Згідно з ст.ст. 22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв"язку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Враховуючи вищевикладені висновки, суд вбачає підстави для задоволення позову в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 5458,20 грн., які вважає обгрунтованими, понесеними позивачем та документально підтвердженими.

Крім матеріальної (майнової) шкоди, внаслідок нападу собаки, позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, порушенні звичного ритму життя, які вона зазнала у зв"язку з нападом тварини.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов"язана з розміром цього відшкодування.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз"яснення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди знайшли своє підтвердження, оскільки ОСОБА_1 дійсно зазнала моральних страждань у зв"язку з пережитим болем внаслідок анатомічних пошкоджень м`яких тканин з ранами та покусами на тілі, ураженням опоно-рухового апарату і нервової системи, розвитком депресивного стану, емоційної напруги, необхідності докладання значних моральних та матеріальних зусиль для відновлення здоров"я, порушення нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження активного громадського життя. Судом також враховано, що позивач тривалий час була позбавлена можливості вести звичний спосіб життя, і на даний час позбавлена можливості працювати повний робочий день.

Проте, суд з урахуванням засад виваженості та справедливості вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо моральної шкоди частково, а саме: у розмірі 15 000 грн., що буде справедливим та достатнім, на думку суду, для компенсації понесених позивачем моральних та душевних страждань.

Згідно з п. 1 ч. 3, ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, повноваження представника позивача адвоката Лоза В.М. підтверджуються ордером на надання правової допомоги від 02.01.2019 року, договором про надання правничої допомоги у формі представництва від 02.01.2019 року та копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 16.05.2008 року.

Згідно ч. 3,4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження наданих адвокатом послуг надано Акт приймання передачі наданих послуг з правничої допомоги від 14.02.2019 та квитанція до прибуткового касового ордера №03-02 від 14.02.2018 року на загальну суму 12 300 грн.

Як вбачається з вказаного Акта прийманняпередачі наданих послуг з правничої допомоги від 14.02.2019, адвокатом у графі «Вид послуги» вказано - проведення заходів досудового врегулювання спору шляхом проведення переговорів на предмет безспірного відшкодування заподіяної шкоди, однак до матеріалів справи не додано жодного доказу на підтвердження вчинення адвокатом вказаної дії, а зміст позовної заяви не містить жодного посилання на те, що позивач чи її представник зверталися до відповідача з вимогою про досудове врегулювання спору.

Крім того до надання послуг адвокатом включено «проведення арифметичних розрахунків для встановлення розміру позовних вимог ( ціни позову)», як окремий вид послуги, відмінний від окремо вказаної послуги «підготовка пакету документів необхідних для звернення до суду, підготовка позовної заяви», однак в матеріалах справи відсутній окремо викладений розрахунок позовних вимог, а тому на думку суду розмежування вказаних послуг є безпідставним.

Необґрунтованим та недоведеним суд також вважає включення адвокатом до виду наданих послуг такої послуги, як «вчинення інших дій необхідних для розгляду справи в суді та на стадії примусового виконання судового наказу», оскільки в ході розгляду справи адвокат Лоза В.М. участі в судових засідання не брав та суд не має можливості встановити, які саме дії були вчинені адвокатом за вказаною послугою.

Згідно роз"яснень, які містяться у пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" №10 від 17 жовтня 2014 року відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в суді є неспівмірним ні за обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ні за складністю і об`ємом справи, тому підлягає до часткового задоволення на суму 2000 грн.

Згідно з ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалене рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням чого, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмір 812 грн. 83 коп.

В задоволенні решти вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 284, 287, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 458 грн. 20 коп. як відшкодування матеріальних збитків, 15 000 грн., як відшкодування моральної шкоди та 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 812 грн. 83 коп. судового збору.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог частиною 2 ст. 354 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 28 грудня 2020 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак