Провадження № 2/760/5090/20
Справа №760/7101/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2020 року суддя Солом`янського районного суду міста Києва Букіна О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Лідії Миколаївни про визнання незаконними та скасування свідоцтва, рішень про державну реєстрацію, дій державного реєстратора та визнання недійсним договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , виконавчого органу Київської міської ради, приватного нотаріуса КМНО Іванової Л.М. про визнання незаконними та скасування свідоцтва про право власності та, рішень про державну реєстрацію, дій державного реєстратора та визнання недійсним договору.

У своєму позові позивач просить:

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво на право приватної власності на будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 573,20 кв.м. від 26.12.2012, яке видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.12.2012 №2080-С/ЖБ;

-визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31461375, прийняте 19.09.2016 о 17:57:55 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Лідією Миколаївною;

-визнати незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Лідії Миколаївни щодо державної реєстрації 19.06.2016 о 17:56:29 права власності ОСОБА_4 на будинок по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 980680000, номер запису про право власності: 16466048; 4;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 19.09.2016, зареєстрований в державному реєстрі правочинів за №1642.

Ознайомившись з матеріалами поданого позову, вважаю за необхідне залишити позов без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, позовна заява повинна містити в собі: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Тобто в позовній заяві має міститися посилання на те, до кого пред`явлений позов та які конкретно вимоги пред`явлені до певного відповідача, обставини, на яких ґрунтується вимога, тобто матеріально-правова підстава (норма права), докази, що підтверджує кожну обставину.

Таким чином, на стадії подання позову позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Разом з тим, позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, оскільки позивач не зазнено обставин справи, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено вимоги до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , виконавчого органу КМР (КМДА), приватного нотаріуса КМНО Іванової Л.М. про визнання незаконними та скасування свідоцтва, рішень про державну реєстрацію, дій державного реєстратора та визнання недійсним договору, проте, позивачем в порушення вимог ст. 175 ЦПК України, позивачем не чітко викладено зміст позовних вимог, не зазначено в чому полягають порушені права позивача з боку кожного із відповідачів окремо, не зазначено посилань на докази, що підтверджують обставини, викладені в позовній заяві щодо змісту чотирьох заявлених вимог.

Разом з цим, позивачем заявлені вимоги без зазначення правових підстав поновлення можливих прав позивача за заявленим способом захисту.

Відповідно до частини шостої статті 177 ЦПК України до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування.

Так, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 19.09.2016 , зареєстрований в державному реєстрі правочинів за №1642., проте не зазначає між ким був укладений даний договір, тим самим позивачем не зазначено також можливих сторін чи зацікавлених осіб у даній справі.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановленихКонституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1,8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215, 216 ЦК України. Правила, встановлені цими нормами, застосовуються судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів.

Позовна вимога про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, не містить підстав, за якими такий договір є недійсним.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява, серед іншого, повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Разом з тим, пред`являючи позов до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , виконавчого органу КМР (КМДА), приватного нотаріуса КМНО Іванової Л.М., позивачем не визначено змісту позовних вимог до кожного з відповідачів.

Таким чином, в поданій позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує своє право вимоги до кожного з відповідачів відповідно до норм матеріального права, а тому не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто, які саме права позивача порушені кожним відповідачем окремо, який характер мають правовідносини, що виникли між сторонами з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та яким чином передбачені шляхи їх поновлення, враховуючи, що ст. 16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст. 4 ЦПК України має особа, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Виходячи з принципу диспозитивності саме позивач обирає правову підставу та предмет позову, а тому виходячи з наведеного вище, вказне позбавляє суд можливості з`ясувати предмет спору та межі доказування.

Оскільки суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв`язків, то лише за умови зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 175 ЦПК України є підстави для відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, на підтвердження кожної обставини позову щодо порушення прав позивача є обов`язковими для особи, яка пред`являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Таким чином, з метою правильного та належного обґрунтовання позову, з посиланням на нормативно-правові акти та відповідні закони України, позивачу необхідно уточнити зміст позовних вимог, встановити предмет та підстави позову, конкретизувати спосіб захисту свого порушеного права у відповідності до вимог ЦК України, передбачений законом чи договором, або інший спосіб захисту прав, який не суперечить закону і який просить визначити у рішенні, сформулювати вірно, відповідно до ст. 16 ЦК України, позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суддя приходить до висновку, що позовна заява повинна бути залишена без руху із наданням строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали судді.

Керуючись ст.ст. 175-177, 185 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали, на шляхом подання нової позовної заяви з додатками відповідно до кількості сторін у справі, з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Букіна