Справа №: 671/2181/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої - судді Павлової А.С.,

за участі секретаря судового засідання Козак Г.А.,

відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

свідка ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань в м. Волочиськ справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа: Волочиська міська об`єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення майнової та моральної шкоди, визнання нечинним кадастрового плану земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій сторін.

В листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Волочиського районного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обгрунтування позову ОСОБА_3 зазначила, що відповідачі являються її сусідами. В 2013 році на межі з її земельною ділянкою вони облаштували заїзд транспорту на власне подвір`я, для чого ними було вивезено велику кількість ґрунту, і як наслідок - незаконно змінено рельєф, оскільки знижено рівень власної земельної ділянки зі сторони ділянки позивача на 1,5 м.

Зазначений заїзд відповідачами облаштовувався без погодження із позивачем та без урахування рельєфу сусідньої земельної ділянки, який має нахил від ділянки позивача до ділянки відповідачів. Після облаштування зазначеного заїзду, відповідачі самовільно демонтували металевий паркан із сусідньою земельною ділянкою належною позивачу, який слугував опорною стіною, оскільки утримував від зсуву ґрунт, а також встановили огорожу із шиферних листів на дерев`яних опорах, при цьому, самовільно захопили частину земельної ділянки позивача.

Внаслідок таких дій відповідачів, в листопаді 2016 року, частина земельної ділянки ОСОБА_3 просіла внаслідок зсуву ґрунту, паркан між земельними ділянками впав, а приміщення літньої кухні позивача зазнало пошкоджень.

У зв`язку з наведеним позивач просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідачів привести земельну ділянку у попередній стан, шляхом побудови підпірної стіни для припинення зсуву ґрунту та руйнування приміщення літньої кухні внаслідок їх незаконних дій щодо зміни рельєфу земельної ділянки. Стягнути солідарно з відповідачів майнову шкоду, яка буде визначена після проведення будівельно-технічної експертизи та 10000 грн. моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_1 08.01.2019 подав відзив на позов в якому проти позову заперечив, та зустрічний позов. В обгрунтування зустрічного позову, зокрема, зазначив, що ОСОБА_3 в 2015 році на відстані 0,3 м від межі їх ділянок викопала септик об`ємом більше 8 м. куб. Викопану землю розкинула під паркан і навколо своєї літньої кухні, чим утворила різницю рівнів земельних ділянок. Також ОСОБА_3 викопала під парканом рів і положила каналізаційну трубу, якою сполучила хату з септиком. Отже, внаслідок вказаних дій та постійного розмивання ґрунту дощовою водою з літньої кухні відповідача ОСОБА_3 не обладнаної ринвою, наземна частина паркану впала. Вказав, що на встановлення паркану ним було потрачено час, зусилля та матеріальні кошти.

У зв`язку з наведеним позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача (позивача за первісним позовом) ОСОБА_3 демонтувати септик та каналізаційну трубу; демонтувати частину літньої кухні розташованої з порушенням ДБР, тобто віднести її від межі на відстань не менше 1 метра; пересадити туї на відстань не менше 3 метри; пересадити кущі малини на відстань не менше 1 метра; облаштувати ринву для стоку води з даху літньої кухні та хліва на власну земельну ділянку; усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 привести земельну ділянку у попередній стан, шляхом побудови паркану по межовій лінії; очистити підпорну стінку від своєї насипної землі, яку відповідач за зустрічним позовом викопала з септика на відрізку від точки 6 до точки 7 на кадастровому плані; стягнути з ОСОБА_3 на його користь 30000 грн., з яких 10000 грн. майнова шкода та 20000 грн. моральна шкода.

14.01.2019 позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, зазначивши, що кадастровий план земельної ділянки ОСОБА_3 розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлено з порушенням вимог чинного законодавства. У зв`язку з цим просив визнати нечинним (скасувати) кадастровий план земельної ділянки відповідача за зустрічним позовом.

Позивач ОСОБА_3 та її представник в судове засідання не з`явились. Від позивача 05.03.2020 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Станом на 05.03.2020 адвоката Долгополова М.Д. позбавлено права зайняття адвокатською діяльністю.

В підготовчому засіданні ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти зустрічних позовних вимог - заперечила.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 в судовому засіданні первісний позов не визнав, за обставин наведених у відзиві, зустрічний позов з врахуванням збільшених позовних вимог підтримав.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в підготовче засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені.

Представник третьої особи Волочиської міської ради в судове засідання також не з`явився. Подав до суду листа, в якому у вирішенні справи поклався на думку суду. Справу просив слухати у відсутності представника.

ІІ. Процесуальні рішення суду по даній справі.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 30.11.2018 первісний позов ОСОБА_3 прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі. ЇЇ розгляд постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 27.12.2018 відповідачам за первісним позовом було продовжено строк для подання відзиву та відкладено підготовче засідання.

Ухвалою від 11.01.2019 зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято судом та надано ОСОБА_3 строк для подання відзиву.

Ухвалами від 06.02.2019, 21.02.2019 суд витребовував письмові докази, в зв`язку з чим підготовче засідання відкладалось.

Ухвалою від 12.03.2019 призначено будівельно-технічну експертизу, а провадження в справі зупинено.

Ухвалою від 03.01.2020 було поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 16.01.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду. Застосував відносно ТОВ «ПоділляЗемЦентр» захід процесуального примусу у вигляді штрафу, у зв`язку з неподанням витребуваних судом доказів та неповідомленням про неможливість подати такі.

05.03.2020 суд ухвалив та проголосив вступну та резолютивну частину рішення.

10.03.2020 складено повний текст рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Заслухавши пояснення відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_1 у повному обсязі.

Судом встановлено, що згідно з копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 74683679 від 02.12.2016 (а.с. 16), свідоцтв про право на спадщину за законом від 24.12.2009 (а.с. 10, 15), Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.12.2009 (а.с. 11), технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 12-14), державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ № 323 від 17.01.1995 (а.с. 17), позивач за первісним позовом ОСОБА_3 є власником домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстровані та проживають у сусідньому з ОСОБА_3 будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що ними не заперечувалося та підтверджується наявними в справі відомостями про їх зареєстроване місце проживання (а.с. 32-34).

05.04.2017 комісією Волочиської міської ради складено акт обстеження присадибної земельної ділянки АДРЕСА_1 згідно якого встановлено, що внаслідок облаштування ОСОБА_1 заїзду з дороги на власне подвір`я утворився перепад рівнів земельних ділянок від 0,2 м. до 1,4 м. який не був укріплений підпорною стіною. Внаслідок зволоження ґрунту, стоку води з будівлі, не обладнаної ринвою, прокладання каналізаційної труби, посадки дерев з порушенням ДБН, - шиферна огорожа між ділянками зруйнувала земельний укіс і впала на територію заїзду. Надані документи на право власності на земельні ділянки свідчать про відсутність відхилень по межових лініях. Комісія рекомендувала власнику земельної ділянки № 8 ОСОБА_3 : облаштувати ринву між ділянками для стоку води з даху літньої кухні на власну земельну ділянку; пересадити туї між ділянками на нормовану відстань (не менше трьох метрів від межі); будь-які будівлі, конструкції, в тому числі септик, повинен облаштовуватися не ближче 1 м. від межі. Також, комісія рекомендувала власнику будинковолодіння АДРЕСА_1 а ОСОБА_1 побудувати підпорну стінку вздовж межі двох суміжних ділянок у відповідності до розмірів, зазначених у актах на право власності (а.с. 23).

Згідно акту обстеження присадибних земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 від 14.06.2017 комісією Волочиської міської ради встановлено, що власниками домоволодіння АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 а не виконано жодного пункту пропозиції комісії за попереднім обстеженням. Не вирішено питання щодо виготовлення документації із землеустрою. Комісією зроблено висновок: сторонам виконати рекомендації комісії за актом обстеження від 05.04.2017 (а.с. 54).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 1560/19-26 від 26.12.2019, кошторисна вартість ремонтно-будівельних робіт необхідних для відновлення пошкодженого приміщення літньої кухні, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить (заокруглено) 14354 грн (а.с. 197-203).

При цьому, згідно вказаного висновку, експертом зазначено, що оплата за проведення експертизи в частині вирішення питань № 1, 2, 4, 5, яка покладена судом на ОСОБА_1 не здійснена, тому експертиза по них не проводилася.

Також експертом у висновку зазначено, що основні причини утворення тріщин у стінах будівлі: усадка будинку після будівництва протягом 1-1.5 років; деформація фундаментів внаслідок замерзання і нерівномірне відтавання ґрунтових вод; недостатня глибина закладення фундаментів; неоднакова несуча здатність ґрунту в межах будівлі, що зумовлює нерівномірне осідання різних його частин. На час проведення обстеження наявність тріщин за характером розташування, ступеню їх розповсюдження на поверхні стін, зумовлена характерним просіданням основи фундаменту в середній частині повздовжньої стіни та просіданням фундаментів в кутах будівлі літньої кухні зі сторони суміжного домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 .

Земельні відносини регулюються Конституцією України, ЗК України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (частина 1 статті 3 ЗК України).

Згідно із положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Відповідно до частин першої та другої статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно зі статтею 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 ЗК України. Зокрема, частинами першою та другою цієї статті передбачено, що Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Громадяни та юридичні особи можуть захистити права на земельні ділянки шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт "б" частини третьої статті 152 ЗК України).

Наявність права власності на землю не лише наділяє правами, а і зобов`язує, у тому числі обов`язком: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф (пункти "г", "ж" частини першої статті 91 ЗК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Також, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як роз`яснено в пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

З наведеного вбачається, що позов власника про усунення порушень права на землю, не пов`язаного із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником землі і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

ІV. Оцінка суду.

Розглянувши дану справу, суд вважає, що позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 доведено ту обставину, що вона є власником домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, суд вважає встановленим те, що належне їй приміщення літньої кухні, яке знаходиться за вказаною адресою було пошкоджено і вартість відновлювальних робіт становить 14354 грн. Вказане підтверджується зазначеними вище актами обстеження присадибних земельних ділянок, фотографіями пошкоджень будівлі (а.с. 20-22) та висновком експерта.

Разом з тим, будь-яких доказів того, що між діями відповідачів та вказаною шкодою є який-небудь зв`язок, суду надано не було.

Свідок ОСОБА_2 , (староста села Користова) в ході його допиту вказав про те, що рекомендації сторонам, наведені в актах комісії він повністю підтримує. Вважає причиною непорозумінь сусідів є відсутність згоди щодо межі між їх домоволодіннями. На думку суду, покази даного свідка (заявленого позивачем за первісним позовом) не підтверджують обґрунтувань позовних вимог ОСОБА_3 та не спростовують наведеного в попередньому абзаці висновку суду.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У цій справі, суд вважає, що надані позивачем за первісним позовом акти міської ради, які складені без участі спеціалістів, самими лише представниками органів місцевого самоврядування та правопорядку можуть разом із фотографіями літньої кухні доводити лише факт руйнування будівлі, а не характер та причину такого.

Для отримання таких відомостей (без яких встановити відповідні обставини неможливо) необхідні спеціальні знання, якими ні сторони, ні суд не володіють, а отже, для їх з`ясування обов`язковим є призначення експертизи.

При цьому, така експертиза в силу положень ст. 106 ЦПК України, могла бути проведена позивачем за первісним позовом ще до звернення до суду з позовом. Однак, ОСОБА_3 цього зроблено не було, як і до списку питань, які вона просила поставити на розгляд експерту, не було таких, що б дали відповідь про причину пошкоджень належного їй приміщення літньої кухні.

Суд враховує, що питання, відповіді на які б доводили обставини, які мала довести ОСОБА_3 ставились експерту судом з урахування позиції відповідача за первісним позовом, зазначеної ним у відзиві про причини вказаних ушкоджень будівлі і у зв`язку з цим, оплату послуг експерта по вказаних питаннях було покладено на ОСОБА_1 , однак ним не було її проведено, тому по них експертиза не проводилася.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для застосування в даному випадку відносно ОСОБА_1 наслідків ухилення від участі в експертизі, передбачених ст. 109 ЦПК України, оскільки, саме особа, яка звертається з позовною заявою повинна довести усі обставини на які вона у ній посилається.

У зв`язку з викладеним, вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нею земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідачів привести земельну ділянку у попередній стан шляхом побудови підпірної стіни для припинення зсуву ґрунту та руйнування приміщення літньої кухні внаслідок їх незаконних дій щодо зміни рельєфу земельної ділянки, а так само, стягнення на її користь майнової та моральної шкоди, - задоволенню не підлягають.

Щодо зустрічних позовних вимог відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 про зобов`язання вчинення дій та відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що ним також не доведено порушень його прав позивачем.

Судом встановлено, що комісією Волочиської міської ради ОСОБА_3 було рекомендовано облаштувати ринву між ділянками для стоку води з даху літньої кухні на власну земельну ділянку; пересадити туї між ділянками на нормовану відстань (не менше трьох метрів від межі); будь-які будівлі, конструкції, в тому числі септик, повинен облаштовуватися не ближче 1 м. від межі.

Разом з тим, вказана рекомендація, на внутрішнє переконання суду, згідно ч. 2 ст. 80 ЦПК України, сама по собі не є достатнім доказом порушення прав ОСОБА_1 ОСОБА_3 , оскільки у ній лише констатовано факт порушення, однак не наведено відомостей на підставі яких комісія зробила висновок про нього.

Будь-яких фотографій, замірів проведених спеціалістами, їх висновків та інших доказів зазначених порушень суду надано не було.

Також ОСОБА_1 відмовився від проведення у цій справі експертизи, яка могла дати відповіді на питання, що підтверджували б обставини, викладені у зустрічному позові.

Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , фактично, свою зустрічну позовну заяву, аргументував порушенням позивачем прав його батьків (інших співвідповідачів за первісним позовом у цій справі), однак останні жодних вимог до ОСОБА_3 не пред`являли.

При цьому, ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема, документів, що підтверджували б його право власності на неї, суду надано не було.

У зв`язку з цим вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання вчинення дій та відшкодування шкоди задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги ОСОБА_1 визнати нечинним (скасувати) кадастровий план земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 та якій присвоєно кадастровий номер :01:001:0052 (а.с. 117), то суд вважає, що в даному випадку позивачем за зустрічним позовом обрано неналежний спосіб захисту своїх прав з огляду на наступне.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із статтею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

При цьому, захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту земельних прав наведено у частині третій статті 152 ЗК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним частиною третьою статті 152 ЗК України або ж іншим способом, який передбачено законом.

Верховний Суд у своїй постанові № 61-27007св18 від 06.11.2019 звернув увагу на те, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

В даному випадку, суд виходить з того, що самий по собі кадастровий план земельної ділянки не породжує для ОСОБА_1 будь-яких прав чи обов`язків і не стосується визнання або заперечень його прав.

Так, згідно визначень, які містяться в Законі України «Про Державний земельний кадастр», кадастрова карта (план) це графічне зображення, що містить відомості про об`єкти Державного земельного кадастру.

Державний земельний кадастр це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр», на кадастровому плані земельної ділянки відображаються:

площа земельної ділянки;

зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності);

координати поворотних точок земельної ділянки;

лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки;

кадастровий номер земельної ділянки;

кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності);

межі земельних угідь;

межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту;

контури об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.

Таблиці із зазначенням координат усіх поворотних точок меж земельної ділянки, переліку земельних угідь, їх площ, відомостей про цільове призначення земельної ділянки та розробника документації із землеустрою на земельну ділянку є невід`ємною частиною кадастрового плану земельної ділянки.

Кадастровий план земельної ділянки складається при формуванні земельної ділянки у паперовій та електронній (цифровій) формі.

Таким чином, кадастровий план земельної ділянки є лише складовою документації із землеустрою на підставі якої, особа оформлює свої права на землю, тому вимоги про його скасування самі по собі не можуть вважатися належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача за зустрічним позовом, оскільки обставини щодо ймовірних порушень, допущених під час розроблення технічної документації, можуть бути предметом доказування і встановлюватись при розгляді спору щодо визнання незаконними та скасування записів про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, зокрема у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких її було проведено.

Тому вимога ОСОБА_1 визнати нечинним (скасувати) кадастровий план земельної

ділянки задоволенню не підлягає.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про безпідставність, необґрунтованість та недоведеність позовних вимог позивача за зустрічним позовом, а тому вважає за необхідне повністю відмовити у їх задоволенні.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки первісний позов задоволенню не підлягає, тому судові витрати ОСОБА_3 покладаються на неї.

Доказів про понесення ОСОБА_1 судових витрат матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15-16, 317, 321 ЦК України, ст.ст. 91, 96, 103, 104, 152 ЗК України, ст.ст. 1, 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76, 80, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа: Волочиська міська об`єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення майнової та моральної шкоди, визнання нечинним кадастрового плану земельної ділянки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Хмельницького апеляційного суду через Волочиський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач за первісним позовом 1: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач за первісним позовом 2: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач за первісним позовом 3: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Волочиська міська об`єднана територіальна громада в особі Волочиської

міської ради, місцезнаходження: 31200, Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, 88.

Суддя Павлова А.С.