З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
18.03.2020 року м.Мостиська
провадження № 2/448/102/20
Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючий суддя Білоус Ю.Б.,
з участю: судового засідання Романченко І.А.,
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
сторони по справі, - не з`явились,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що вона являється власником будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказане будинковолодіння належить їй на праві приватної власності згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Стверджує, що окрім неї в даному будинку зареєстровані її дочка ОСОБА_3 , внучка ОСОБА_4 , правнуки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Зазначає, що в будинку також зареєстрований її колишній зять ОСОБА_2 , відповідач по справі. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25 листопада 2011 року шлюб між її зятем та дочкою ОСОБА_3 , - розірвано. Вказаний будинок відповідач задовго до розірвання шлюбу покинув добровільно (квітень місяць 2009р.), забравши усі свої речі.
Покликається на те, що через формальну прописку ОСОБА_2 , в її будинку, вона змушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, також не в змозі через наведені обставини оформити субсидію.
Стверджує, що факт не проживання відповідача ОСОБА_2 , в належному їй на праві власності житловому будинку підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання.
З огляду на наведене, просив суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку
АДРЕСА_1 . Позиція учасників справи
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд слухати справу у її відсутності та проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 був своєчасно і належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не з`явився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 13.11.2019 року було постановлено проводити розгляд справи у загальному позовному провадженні.
Ухвалою суду від 16.12.2019 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явився, а позивачка не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом 18.03.2020 року постановлено ухвалу про заочний справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
ІV. Обставини справи, встановлені судом.
Будинковолодіння по АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , позивачці по справі, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 , перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , дочкою позивачки, однак заочним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25.11.2011 року шлюб між вказаними особами було розірвано.
Із акту обстеження матеріально побутових умов господарства ОСОБА_1 від 19.11.2018 року, відомо, що в будинку по АДРЕСА_1 зареєстровано шестеро осіб, в тому числі і відповідач по справі ОСОБА_2 , однак такий з квітня місяця 2009 року в даному будинку не проживає.
Відповідно до довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, ОСОБА_2 , 1965р.н., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Водночас відповідач ОСОБА_2 , 1965р.н., зареєстрованим/знятим з реєстрації за вказаною вище адресою, не значиться.
V.Застосоване судом законодавство та висновки суду.
У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Виходячи зі змісту положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу в спосіб, передбачений цією нормою Закону, або у спосіб передбачений договором чи законом.
Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд.
Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку.
Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст.391 ЦК України).
Отже із вищенаведеного вбачається, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Слід зазначити те, що з 1988 року (часу реєстрації шлюбу) і по квітень місяць 2009 року (часу припинення фактичних шлюбних відносин), відповідач по справі ОСОБА_2 та дочка позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,, постійно мешкали у спірному житловому будинку, та таким чином відповідач набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.
Відповідно до частини першої статті 402, частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.
Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Таким чином, на період проживання у шлюбі із дочкою позивачки, відповідач ОСОБА_2 набув особистого сервітуту, що полягав у праві користування будинку. Такий сервітут є тимчасовим.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Оскільки підставою для встановлення особистого сервітуту було факт реєстрації шлюбу у поєднанні з фактом добровільного вселення відповідача ОСОБА_2 , до будинку позивачки, то факт припинення сімейних відносин тягне за собою підставу припинення особистого сервітуту, оскільки особи, що проживають у будинку, що належить іншій особі втратили статус членів сім`ї власника.
Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Як вже судом було встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 спільним побутом із дочкою позивачки ОСОБА_1 не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі пункту 4 частини першої, частини другої статті 406 ЦК України.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постановах від 09 жовтня 2019 року та від 19.08.2019 року в справах №№695/2427/16-ц, 369/9681/17, відповідно, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ч.1,2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст.2 ЦПК України.
В ході розгляду справи судом не встановлено наявності домовленостей між відповідачем ОСОБА_2 та позивачкою ОСОБА_1 , як власником житла, щодо порядку користування даним житловим будинком або щодо збереження за відповідачем права на користування житлом на час його відсутності.
Не встановлено судом і обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача у належному позивачці житловому будинку у період з квітня місяця 2009 року по даний час, факту чинення йому перешкод щодо користування та проживання у даному будинку чи вчинення відповідачем дій у зазначений період часу, які б свідчили про його намір зберегти право на користування даним житловим приміщенням.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин був відсутній у спірному жилому приміщенні понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, останній самостійно залишив дане жиле приміщення і протягом тривалого часу (понад 10р.) не намагався вселитись у таке, перешкод в користуванні спірним житловим будинком йому не чинилось і він добровільно обрав собі інше місце проживання, а також з огляду на те, що формальна реєстрація відповідача у спірному житловому будинку є такою, що перешкоджає позивачці у здійснені нею права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1 .
VI. Розподіл судових витрат між сторонами.
Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, а також беручи до уваги заяву позивачки ОСОБА_1 від 03.12.2019 року, у якій така позовні вимоги підтримує, однак не просить стягнути з відповідача понесений нею судовий збір, суд приходить до висновку, що такий слід залишити за останньою.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , 1965р.н., таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 , належного на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судові витрати залишити за позивачкою ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом, через Мостиський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим кодексом, через Мостиський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ю.Б. Білоус
Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , 1965р.н., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення виготовлений та підписаний суддею у нарадчій кімнаті 18.03.2020 року.