22-ц/804/3018/20
265/8851/19

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„ 17 листопада 2020 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 265/8851/19
Номер провадження 22-ц/804/3018/20
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Мальцевої Є.Є., Пономарьової О.М.
за участю секретаря: Сікори М.М.
учасники справи :
відповідачі Міністерство охорони здоров`я України, Донецький національний медичний університет
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 серпня 2020 року головуючого судді Козлова Д.О. зі складанням повного тексту судового рішення 04 серпня 2020 року по цивільній справі про визнання незаконними наказів, зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату,-
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до Міністерства охорони здоров`я України (далі за текстом - МОЗ), Донецького національного медичного університету (далі за текстом - ДНМУ).
Позовні вимоги мотивовано тим, що 27 квітня 2018 року за наказом № 19-о Державного секретаря МОЗ позивача було призначено на посаду ректора ДНМУ на умовах укладеного контракту. Між ним та МОЗ України 27 квітня 2018 року укладено контракт № 4 строком до 26 квітня 2023 року.
Відповідно до наказу МОЗ України від 02 квітня 2019 року № 31-Адм «Про проведення перевірки», підписаного заступником Міністра, було утворено та затверджено склад комісії МОЗ для проведення перевірки з дорученням комісії провести перевірку з 02 квітня 2019 року до 30 травня 2019 року без виїзду до ДНМУ з метою попереднього аналізу документів, виданих університетом, про які йдеться в листі Головного слідчого управління СБУ, та дотримання умов контракту ректором ДНМУ, ОСОБА_1 .
За наказом МОЗ від 02 квітня 2019 року № 25-о, підписаним Державним секретарем МОЗ, позивача, як ректора ДНМУ, відсторонено від роботи на час проведення такої перевірки.
За наказом МОЗ від 30 травня 2019 року № 60-Адм, підписаним в.о. Міністра, продовжено роботу комісії МОЗ для проведення перевірки, затвердженої наказом МОЗ від 02 квітня 2019 року № 31-Адм строком до 02 липня 2019 року.
За наказом МОЗ від 02 липням 2019 року № 74-Адм, підписаним заступником Міністра, продовжено роботу комісії МОЗ для проведення перевірки, затвердженої наказом МОЗ від 02 квітня 2019 року № 31-Адм до 02 серпня 2019 року.
За наказом МОЗ від 02 серпня 2019 року № 86-Адм, підписаним в. о. Міністра, продовжено роботу комісії МОЗ для проведення перевірки, затвердженої наказом МОЗ від 02 квітня 2019 року № 31-Адм до 02 вересня 2019 року.
На увесь цей час до 02 вересня 2019 року позивач був відсторонений МОЗ від роботи на посаді ректора ДНМУ. За цей період відсторонення від роботи ДНМУ позивачу не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата.
З огляду на викладене вважав наведені накази МОЗ про проведення перевірки, відсторонення від роботи на час перевірки та продовження перевірки незаконними, посилаючись на те, що законодавчими нормативними актами України встановлено, що саме Міністр, як член Уряду України, а не в. о. Міністра чи заступники Міністра, наділений повноваженнями щодо надання доручення на проведення комісійної перевірки, визначення складу комісії, а також одержання результатів та прийняття рішення за результатами перевірки.
Тому, заступник Міністра охорони здоров`я не наділений повноваженнями на видання наказу МОЗ від 02 квітня 2019 року № 31-Адм та наказу МОЗ від 02 липня 2019 року № 74-Адм.
Також, в. о. Міністра охорони здоров`я не наділений повноваженнями на видання наказу МОЗ від 30 травня 2019 року № 60-Адм та наказу МОЗ від 30 травня 2019 року № 86-Адм.
Крім того, Державний секретар МОЗ не наділений повноваженнями видавати наказ МОЗ від 02 квітня 2019 року № 25-о «Про відсторонення ОСОБА_1 », бо він не наділений повноваженнями відсторонювати від роботи на час проведення комісійної перевірки відповідних керівників.
Також, оскільки за укладеним із позивачем контрактом засновник має право відсторонити керівника від роботи під час проведення перевірки обставин, що вказують на невиконання чи неналежне виконання ним своїх обов`язків, то через відсутність порушення умов такого контракту не було передбачено відсторонення позивача від роботи у зв`язку з проведенням комісійної перевірки.
Крім того, правом відсторонення від роботи мав виключно Міністр МОЗ.
Під час проведення комісійної перевірки позивачу не було запропоновано надати пояснення з приводу питань, які перевірялись комісією, через що він своїм правом щодо надання письмових зауважень не зміг скористатися, а також він не був ознайомлений із висновками комісії. Додавав, що оскільки акт про результати комісійної перевірки позивачу не надавався, то це вказує, що перевірка проводилася безпідставно, а видані накази МОЗ про проведення перевірки та відсторонення позивача від роботи на час перевірки й продовження перевірки є незаконними.
Таким чином, є безпідставним і незаконним не нарахування та не виплата йому ДНМУ заробітної плати за посадою ректора, починаючи з 02 квітня 2019 року до 02 вересня 2019 року. Зазначав, що контракт укладений між ним та МОЗ не передбачав не нарахування та не виплату йому заробітної плати при проведенні комісійної перевірки та відсторонення його від роботи. Отже, середньомісячна невиплачена заробітна плата позивача на посаді ректора ДНМУ за період з 02 квітня 2019 року до 02 вересня 2019 рок, становить 24 916,92 грн.
Тому, просив визнати незаконними накази МОЗ від 02 квітня 2019 року № 31-Адм, від 02 квітня 2019 року № 25-о, від 30 травня 2019 року № 60-Адм, від 02 липня 2019 року № 74-Адм, від 02 серпня 2019 року № 86-Адм; зобов`язати ДНМУ за період з 02 квітня 2019 року до 02 вересня 2019 року нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату на посаді ректора ДНМУ.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Донецького національного медичного університету про визнання незаконними наказів, зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що накази про його відсторонення від посади ректора ДНМУ видані неуповноваженими службовими особами, оскільки тільки Міністр, як член Уряду України, а не в.о. чи заступник міністра, наділений повноваженнями щодо надання доручення на проведення комісійної перевірки, визначення складу комісії, а отже і на відсторонення від посади та одержання результатів та прийняття рішення за результатами перевірки. Оскільки накази МОЗ України про проведення перевірки, відсторонення позивача від роботи на час перевірки, продовження перевірки є незаконними, то відповідно є безпідставним і незаконним не нарахування та невиплата йому ДНМУ заробітної плати за посадою ректора університету, починаючи з 02 квітня 2019 року по 02 вересня 2019 року. Крім того, вказує, що судом першої інстанції не враховано та не надано правової оцінки положенням укладеного між позивачем та МОЗ України контракту № 4 від 27 квітня 2018 року, яким не передбачено не нарахування та не виплату заробітної плати у випадку проведення комісійної перевірки та відсторонення позивача від роботи посади ректора ДНМУ.

Відзив на апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров*я України мотивований законністю та обґрунтованістю судового рішення. Суд правильно визначив, що усі оскаржувані накази підписані уповноваженими на це особами. Щодо правомірності відсторонення ОСОБА_1 , судом першої інстанції були досліджені усі докази та їм надана відповідна правова оцінка . У наказі МОЗ України № 25-0 від 02 квітня 2019 року зазначені підстави відсторонення ОСОБА_1 : наказ МОЗ України № 31-адм від 02 квітня 2019 року та службова записка заступника Міністра ОСОБА_2 . Перевірка здійснювалась на підставі Порядку проведення комісійних перевірок у Міністерстві охорони здоров`я України, установах, організаціях та на підприємствах, що належать до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 17 березня 2015 року № 147.Наказом МОЗ України від 02 квітня 2019 року № 25-о «Про відсторонення» ОСОБА_1 був відсторонений від посади. Відстороненням від посади є відсторонення особи, від її службових обов`язків. Звернули увагу суду , що під час розгляду справи по суті у судовому засіданні 03 серпня 2020 року представник ДНМУ визнав, що перевірка МОЗ України та відсторонення ОСОБА_1 від посади були законні, на що було акцентовано увагу суду першої інстанції представником МОЗ України. Тобто, представник ДНМУ визнав позов, усвідомлюючи, що позовні вимоги не відповідають законодавству України. Таким чином, суд вірно не взяв до уваги таке визнання позову .

Відзив на апеляційну скаргу Донецького національного медичного університету мотивований законністю та обґрунтованістю рішення ,прийнятого на підставі повного,об*єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, фактичного з*ясування обставин. Вважають, що апелянтом не доведено в чому саме полягає неповне з*ясування обставин,не наведено порушення норм матеріального та процесуального права,що може бути підставою для скасування рішення суду. Стосовно визнання позову у суді першої інстанції представником ДНМУ ,вважають за необхідне зазначити,що це було зроблено фахівцем ректорату ОСОБА_3 ,який не мав жодного відношення до юридичного відділу,а діяв виключно за вказівками позивача по справі. Представник ДНМУ Шевченко В.С. у суді першої інстанції визнав позов,погоджуючись з тим, що перевірка МОЗ України та відсторонення ректора ОСОБА_4 від посади були законні, при цьому усвідомляючи, що позовні вимоги не відповідають законодавству України, та тому суд вірно не прийняв таке визнання позову представником ДНМУ до уваги .

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Головченко І.В. підтримали доводи апеляційної скарги . У судовому засіданні апеляційного суду проведеному в режимі відеоконференції , представник МОЗ України,що діє за довіреністю ОСОБА_5 ,підтримала доводи відзиву на апеляційну скаргу, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання апеляційного суду представник ДНМУ не з*явився, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання ( т.2.а.с.164,169,192). Надали заяву про можливість розгляду справи за відсутності представника , у задоволенні апеляційної скарги просили відмовити (т.2. а.с.151) .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу № 19-о від 27 квітня 2018 року МОЗ, який підписаний Державним секретарем А. Янчуком, ОСОБА_1 27 квітня 2018 року призначено на посаду ректора ДНМУ на умовах укладеного з ним контракту № 4 від 27 квітня 2018 року (а. с. 12).

На підставі контракту № 4 від 27 квітня 2018 року, укладеного МОЗ в особі Державного секретаря МОЗ ОСОБА_6 , який діє на підставі Положення про Міністерство охорони здоров*я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 та здіснює свою діяльність відповідно до Закону України « Про центральні органи виконавчої влади», Закону України « Про державну службу « , як засновником, та ОСОБА_1 , як керівником, на період з 27 квітня 2018 року по 26 квітня 2023 року, позивача було призначено на посаду ректора Донецького національного медичного університету, за яким ОСОБА_1 здійснює безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу.

Відповідно до підпунктів 19, 20, 21, 24 пункту 6 контракту № 4 від 27 квітня 2018 року ОСОБА_1 зобов`язаний забезпечити: створення належних умов праці відповідно до вимог законодавства з дотриманням прав працівників; своєчасність проведення розрахунків з юридичними та фізичними особами; цільове та ефективне використання коштів державного бюджету; вжиття заходів у межах своїх повноважень до запобігання проявах корупційних правопорушень.

Відповідно до підпунктів 2,6,7 пункту 7 контракту засновник має право здійснювати у межах своїх повноважень контроль за виконанням керівником умов такого контракту та статуту вищого навчального закладу ; відсторонити керівника від роботи під час проведення перевірки обставин, що вказують на невиконання чи неналежне виконання ним своїх обов`язків; здійснювати інші повноваження передбачені законодавством .

Згідно з пунктом 9 контракту за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівникові виплачується посадовий оклад, надбавки, доплати, премії та щорічна винагорода. У разі невиконання або неналежного виконання керівником обов*язків, передбачених цим контрактом, або застосування до керівника дисциплінарних стягнень зазначені надбавки скасовуються або зменшуються.

Відповідно до п. 11 контракту в разі невиконання або неналежного виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, сторони несуть відповідальність згідно із законом та цим контрактом (а. с. 13-20).

Згідно з п. 1 розділу ІІІ Статуту ДНМУ, затвердженого наказом МОЗ 24 червня 2019 року № 1427, вказаний університет підпорядкований МОЗ.

З листа Головного слідчого управління СБУ від 27 березня 2019 року № 6/2346 адресованого заступнику Міністра охорони здоров`я ОСОБА_2 , вбачається, що ГСУ СБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002832 за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні злочину, після обрання запобіжного заходу якому було звільнено 850 іноземних студентів без достатнього вмотивування, а після закінчення строку його відсторонення від посади 26 березня 2019 року він видав низку наказів, в тому числі щодо звільнення працівників ДНМУ, які можливо обумовлені подіями, пов`язаними з досудовим розслідуванням відносно нього. Також, згідно з п.п. 1, 2 посадової інструкції завідувача кафедри онкології та радіології ДНМУ, ОСОБА_7 , як завідувач кафедри, призначається наказом ректора та у своїй діяльності підпорядковується йому, а ректором ДНМУ з 15 жовтня 2017 року є ОСОБА_1 , що містить корупційні ознаки, пов`язані з перебуванням близької особи у прямому підпорядкуванні. Враховуючи викладене, заступник начальника СУ СБУ просив організувати проведення службової перевірки діяльності ОСОБА_1 , за весь період виконання ним обов`язків ректора ДНМУ, у тому числі щодо законності підстав для відрахування 850 іноземних студентів, звільнення із займаних посад працівників ДНМУ, а також інших управлінських рішень ОСОБА_1 , починаючи з 26 березня 2019 року. Також, просив розглянути питання щодо тимчасового відсторонення ОСОБА_1 від посади ректора ДНМУ на час проведення відповідної службової перевірки (а. с. 78-80).

Згідно з наказом № 55-км від 25 березня 2019 року на час відрядження в. о. Міністра ОСОБА_8 з 26 березня 2019 року по 30 березня 2019 року було покладено виконання обов`язків в. о. Міністра МОЗ на заступника Міністра з питань європейської інтеграції Стефанишину О. А. (а. с. 132).

Відповідно до службової записки заступника директора впровадження реформ на ім`я заступника МОЗ з питань європейської інтеграції вбачається, що було опрацьовано лист Головного слідчого управління СБУ від 27 березня 2019 року щодо діяльності ректора ДНМУ, ОСОБА_1 , в результаті чого з метою перевірки обставин, викладених у листі, пропонувалось розглянути питання щодо організації комісійної перевірки, із застосуванням норм, передбачених контрактом з ректором ДНМУ (а. с. 135).

На підставі наказу від 01 квітня 2019 року № 61-км на час відрядження в. о. Міністра ОСОБА_8 02 квітня 2019 року було покладено виконання обов`язків в. о. Міністра МОЗ на заступника Міністра Ковтонюка П. А. (а. с. 133).

За службовою запискою заступника Міністра охорони здоров`я Лінчевського О. В. від 29 березня 2019 року державному секретарю МОЗ вбачається, що МОЗ отримало лист від 27 березня 2019 року від СБУ, викладені обставини за яким можуть перешкодити нормальному функціонуванню ДНМУ, тому просив вжити заходів щодо проведення перевірки ДНМУ з призначенням виконуючого обов`язки ректора ДНМУ на час проведення перевірки (а. с. 137).

Відповідно до наказу МОЗ № 31-адм від 02 квітня 2019 року, підписаним заступником Міністра, ОСОБА_9 , на виконання резолюції заступника Міністра охорони здоров`я України з питань європейської інтеграції ОСОБА_10 та враховуючи лист Головного слідчого управління Служби безпеки України від 27 березня 2019 року 6/2346, було утворено та затверджено склад комісії МОЗ для проведення перевірки (далі за текстом - Комісія), якій слід провести перевірку в строк з 02 квітня 2019 року до 30 травня 2019 року без виїзду до ДНМУ з метою попереднього аналізу документів, виданих університетом, про які йдеться в листі Головного слідчого управління СБУ, та дотримання умов контракту ректором ДНМУ, ОСОБА_1 . Також, комісії слід витребувати за період з 27 квітня 2018 року по 02 квітня 2019 року копії належним чином завірених документів, необхідних для проведення перевірки, а ректорату забезпечити надання цих документів. Департаменту управління персоналом та кадрової політики у свою чергу також наказано здійснити заходи щодо відсторонення ректора ДНМУ від роботи на час проведення перевірки. При цьому контроль за виконанням наказу покладено на заступника Міністра ОСОБА_2 . Головою комісії МОЗ для проведення перевірки визначено ОСОБА_11 , а заступником Ковальчук О. І. (а. с. 21, 22).

Згідно з наказом МОЗ від 02 квітня 2019 року № 25-о, підписаним Державним секретарем, ОСОБА_12 , відповідно до наказу МОЗ від 02 квітня 2019 року № 31-Адм, службової записки заступника міністра ОСОБА_2 та пп. 6 п. 7 контракту № 4 від 27 квітня 2018 року, укладеного між МОЗ та ОСОБА_1 , було відсторонено ректора ДНМУ, ОСОБА_1 , від роботи на час проведення перевірки, з покладенням виконання обов`язків ректора ДНМУ на ОСОБА_13 (а. с. 23).

При цьому, на підставі доповідної записки голови комісії МОЗ для проведення перевірки, ОСОБА_11 , останній зазначав, що через виробничу необхідність, пов`язаною з великим обсягом матеріалів, відрядженнями членів комісії у період перевірки з 02 квітня 2019 року по 30 травня 2019 року та через те, що Головне слідче управління СБУ витребувало з ДНМУ всі документи, що призводить до не детального вивчення документів, пропонував перевірку, призначену 02 квітня 2019 року, продовжити до 02 липня 2019 року (а. с. 139).

Відповідно до наказу МОЗ № 60-адм від 30 травня 2019 року, підписаного в. о. Міністра, ОСОБА_14 , на підставі резолюції заступника Міністра охорони здоров`я України, ОСОБА_2 , було продовжено роботу комісії MОЗ для проведення перевірки, затвердженої наказом МОЗ від 02 квітня 2019 року № 31-Адм строком до 02 липня 2019 року з витребуванням комісією належним чином завірених копій документів, необхідних для проведення перевірки, та покладенням контролю за виконанням наказу на заступника Міністра ОСОБА_2 (а. с. 24).

На підставі доповідної записки заступника Міністра, ОСОБА_2 , останній зазначав, що у зв`язку із виробничою необхідністю пов`язаною із великим обсягом матеріалів, відрядженням членів комісії у період перевірки з 30 травня 2019 року по 02 липня 2019 року та через те, що ГСУ СБУ витребувало з ДНМУ всі документи, що призводить до не детального вивчення документів, пропонував продовжити перевірку до 02 серпня 2019 року, розпочату за наказом МОЗ від 02 квітня 2019 року № 31-Адм (а. с. 141).

Відповідно до наказу № 152-км від 27 червня 2019 року на час відрядження в. о. Міністра ОСОБА_8 з 30 червня 2019 року по 04 липня 2019 року було покладено виконання обов`язків в.о. Міністра МОЗ на заступника Міністра Ковтонюка П. А. (а. с. 134).

Згідно з наказом МОЗ № 74-адм від 02 липня 2019 року, підписаним заступником Міністра, П. Ковтонюком, на підставі резолюції заступника Міністра охорони здоров`я України, ОСОБА_15 , було продовжено роботу комісії МОЗ для проведення перевірки, затвердженої наказом МОЗ від 02 квітня 2019 року № 31-Адм строком до 02 серпня 2019 року з витребуванням комісією належним чином завірених копій документів, необхідних для проведення перевірки, та покладенням контролю за виконанням наказу на заступника Міністра ОСОБА_2 (а. с. 25).

Відповідно до доповідної записки заступника голови комісії МОЗ для проведення перевірки, ОСОБА_16 , остання зазначала, що через необхідність вивчення додаткових матеріалів пропонувала перевірку, призначену 02 квітня 2019 року, продовжити до 02 вересня 2019 року (а. с. 143).

На підставі наказу МОЗ № 86-Адм від 02 серпня 2019 року, підписаного в. о. Міністра, ОСОБА_14 , на підставі резолюції в. о. Міністра Супрун У. до доповідної записки заступника Міністра Лінчевського О. В. від 01 серпня 2019 року № 4/38-19, було продовжено роботу комісії МОЗ для проведення перевірки, затвердженої наказом МОЗ від 02 квітня 2019 року № 31-Адм строком до 02 вересня 2019 року з витребуванням комісією належним чином завірених копій документів, необхідних для проведення перевірки, та покладенням контролю за виконанням наказу на заступника Міністра ОСОБА_2 (а. с. 26).

02 вересня 2019 року була складена довідка № 1 про проведення комісійної перевірки МОЗ України ДНМУ, зі змісту якої вбачається ,що в ході перевірки здійснено попередній аналіз документів, виданих ДНМУ, про які йшлось у листі ГСУ СБУ від 27 березня 2019 року за період з 27 квітня 2018 року до 02 квітня 2019 року. В ході перевірки проведено аналіз копій наказів про відрахування, поновлення студентів з числа іноземних громадян з 01 січня 2019 року, про звільнення та співробітників за 2018-2019 роки, копій посадових інструкцій проректорів університету за період з 2017 року. При цьому, констатовано відсутність журналів реєстрації наказів, посадових інструкцій проректорів університету, описів документів тощо, не дали можливості встановити, чи є вони чинними, їх повноту та проаналізувати діяльність університету по напрямку перевірки для отримання цілісної картини. Крім цього, було проаналізовано трьохсторонні та двосторонні угоди з іноземними студентами та виявлено заборгованість по вказаним договорам. Комісією встановлено також, що поза увагою уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції ДНМУ, а також комісії з оцінки корупційних ризиків залишився неврегульований конфлікт інтересів, пов`язаний із роботою дружини ректора, ОСОБА_1 - ОСОБА_7 на посаді завідувача кафедри онкології та радіології ДНМУ, прийнятої на посаду у січні 2015 року. Натомість з 19 жовтня 2017 року, коли ОСОБА_1 зайняв посаду ректора ДНМУ до уповноваженого підрозділу МОЗ з питань запобігання та виявлення корупції повідомлень про існування конфлікту інтересів не надходило. Вказане порушення було усунуто звільненням ОСОБА_7 з роботи в ДНМУ. На підставі переліченого комісія дійшла висновків, що документи, які були надані працівниками ДНМУ, є не систематизованими та фрагментованими, через що не дають можливості встановити їх повноту та проаналізувати діяльність ДНМУ для отримання цілісної картини. Відрахування 850 студентів 07 лютого 2019 року не було погоджено з органом студентського самоврядування відповідно до ст. 40 Закону України «Про вищу освіту» та «Положення про права та обов`язки осіб, які навчаються у ДНМУ», затвердженого протоколом № 8 Вченої ради ДНМУ від 25 червня 2018 року. Усупереч вимогам абз. 1 ч. 7 ст. 73 Закону України «Про вищу освіту» у договорах про надання освітніх послуг, що укладалися з іноземцями, розмір плати за навчання встановлювався в іноземній валюті, деякі без інформації про вартість послуг, в інших встановлено відсутність підписів замовника та одержувача освітніх послуг, а також виявлена заборгованість за договорами із іноземними студентами. Крім цього, робота, що здійснюється в ДНМУ з питань запобігання та виявлення корупції, не забезпечила належного рівня попередження та врегулювання ситуацій конфлікту інтересів. Також, комісія утрималась від надання оцінки обставинам, які є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002832, до винесення остаточного рішення по ньому (а. с. 125-131).

При цьому, судом зазначено, що матеріали на запити комісії МОЗ надавались представниками ДНМУ лише 13 червня 2019 року та 16 серпня 2019 року та не у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ,суд першої інстанції виходив з того,що МОЗ дотрималось як правової підстави для відсторонення від посади позивача; врахувала наслідки відсторонення від посади для інших осіб; так й дотримала строків відсторонення ОСОБА_1 , що відповідало необхідному часу для усунення причин його відсторонення, внаслідок чого законних підстав для виплати заробітної плати на час такого відсторонення ОСОБА_1 немає. Також, суд визначив, що усі оскаржувані накази підписані уповноваженими на це особами. ОСОБА_1 займав посаду ректора на підставі контракту № 4 від 27 квітня 2018 року ,де підпунктом 6 пункту 7 передбачено, що засновник МОЗ України має право відсторонювати керівника від роботи під час проведення перевірки обставин, що вказують на невиконання чи неналежне виконання ним своїх обов`язків. На момент спірних правовідносин фактичним керівником за відсутності Міністра охорони здоров`я була ОСОБА_8 , як перший заступник Міністра МОЗ,тому посилання позивача на те, що ОСОБА_8 не мала повноважень щодо видачі наказів відносно ОСОБА_1 та продовження комісійної перевірки ДНМУ, оскільки не була Міністром охорони здоров`я, суд, як безпідставні відхилив .

При цьому суд зазначив , що за відсутності Міністра охорони здоров`я виконання покладених на МОЗ законом завдань щодо забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб (п. 3 Положення) повинен був дотримуватись за посадою Перший заступник Міністра, ОСОБА_8 , яка фактично здійснювала керівництво МОЗ на момент спірних правовідносин.

Також, суд відхилив посилання ОСОБА_1 на те, що не мав права видавати накази відносно нього, а також щодо проведення та продовження комісійної перевірки ДНМУ заступник Міністра МОЗ П. Ковтонюк, оскільки вказана особа за своєю посадою та на підставі відрядження Першого заступника Міністра МОЗ виконувала на час видання таких наказів повноваження ОСОБА_8 .

Суд вважав , що видання Державним секретарем МОЗ, ОСОБА_17 , наказу № 25-о від 02 квітня 2019 року про відсторонення від посади ректора ДНМУ ОСОБА_1 , прийнятого на час проведення комісійної перевірки вказаного вищого навчального закладу, відповідало повноваженням Державного секретаря МОЗ, як вищої посадової особи з числа державних службовців МОЗ, який був підконтрольний за відсутності міністра, першому заступнику та заступникам МОЗ, та який мав права призначати на посаду та звільняти з посад керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління міністерства, отже, мав право на відсторонення від посади керівника ДНМУ, та, оскільки Державний секретар МОЗ приймав на посаду ОСОБА_1 та укладав із ним контракт на роботу ректором ДНМУ, то ОСОБА_18 мав повноваження на видання наказу про відсторонення позивача від займаної ним посади ректора.

Суд визнав такими,що не ґрунтуються на законі ,посилання ОСОБА_1 на те, що комісія МОЗ повинна була отримати від нього пояснення в ході проведення такої перевірки, та також зазначив , що ознайомлення із висновками комісії по перевірці ДНМУ покладалось на адміністрацію такого закладу на той момент. Оскільки ОСОБА_1 було відсторонено від займаної ним посади ректора на час проведення перевірки комісією МОЗ, то й надавати позивачу довідку про результати своєї роботи комісія МОЗ не повинна була.

При цьому, суд погодився із доводами представника МОЗ про те, що тривалість проведення комісійної перевірки ДНМУ була зумовлена необхідністю витребувати, а потім обробити великий обсяг документації, а також тим, що не уся документація адміністрацією ДНМУ була надана комісії, в тому числі з огляду на часткове вилучення її на підставі обшуку, проведеного співробітниками СБУ в ДНМУ, на що мається відповідне посилання у листі СБУ від 27 березня 2019 року, адресованому МОЗ. До тривалості проведення такої перевірки також призвело відрядження членів комісії до іншої частини України для перевірки ДНМУ в Донецькій області.

Також , судом відхилено посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 не мав відношення до комісії МОЗ по перевірці ДНМУ, оскільки саме на нього, як на заступника Міністра охорони здоров`я було покладено контроль за виконанням наказу від 02 квітня 2019 року щодо проведення такої комісійної перевірки.

Суд встановив, що Донецький національний медичний університет є юридичною особою публічного права, а відтак посадові особи цього закладу є суб`єктами, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції». Ректор ДНМУ, ОСОБА_1 , при наявності у підлеглої йому посадової особи конфлікту інтересів, був зобов`язаний вжити у відношенні цієї особи передбачені законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 підозрюється у скоєнні злочину у сфері службової діяльності (ст. 368 КК) відповідно до Розділу ХVІІ Кримінального кодексу України. Отже, було встановлено факт наявності конфлікту інтересів позивача на час його відсторонення за місцем роботи в ДНМУ, а також пред`явлення йому підозри у скоєнні службового злочину.

Суд , з урахуванням висновків комісії МОЗ від 02 вересня 2019 року зазначив , що для проведення перевірки ДНМУ комісією МОЗ були наявні підстави, тому в цій частині доводи позивача щодо безпідставності такої перевірки відхилив .

Суд , при цьому , зауважив , що з урахуванням особливостей контрактної форми трудового договору, наявність чи відсутність вини ОСОБА_1 не є визначальним для вирішення питання про його відсторонення, бо визначальним у даному випадку є сам факт порушення ним умов контракту, за яким ОСОБА_1 здійснює безпосереднє управління діяльністю ДНМУ, зокрема, повинен був забезпечити вжиття заходів для запобігання проявах корупційних правопорушень.

Суд зазначив, що відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває в трудових правовідносинах із підприємством, установою, організацією, можливості реально здійснювати право на працю за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених чинним законодавством.

Відсторонення від роботи або іншої діяльності провадиться власником або уповноваженим ним органом на підставі виявленого ним факту через видавання наказу (розпорядження) та вжиття заходів щодо контролю за його виконанням.

Заробітна плата за період відсторонення від роботи, відповідно до ст. 46 КЗпП України,як правило, не виплачується, але у випадках, прямо передбачених законодавством, цей час оплачується. Тобто, якщо збереження заробітної плати прямо не передбачено законодавчими актами, відсторонення відбувається без її збереження. Отже,такому працівнику заробітна плата не нараховується з дати відсторонення від посади (винесення відповідного наказу).

Таким чином, відсторонення від роботи означає тимчасове усунення працівника від виконуваної роботи, посади у випадках, передбачених законодавством. При цьому місце роботи зберігається, а заробітна плата не зберігається.

На підставі переліченого,суд дійшов висновку, що чинним законодавством не передбачено нарахування заробітної плати посадовій особі, позивачу, яку відсторонено від посади на підставі наказу МОЗ на час проведення комісійної перевірки закладу освіти, що є об`єктом контролю МОЗ, як й не передбачено умовами укладеного 27 квітня 2018 року МОЗ із ОСОБА_1 контракту.

Також, суд зауважив , що у випадку відсторонення працівника від роботи з припиненням виплати заробітної плати, допомога по тимчасовій непрацездатності не надається, оскільки ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі, як повна або часткова компенсація заробітної плати, яку вона втрачає внаслідок захворювання, або інших страхових випадків.

Отже, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається,що суд надав належну оцінку зібраним у справі доказам,достатньо повно встановив обставини,які мають значення для правильного вирішення справи .

Висновок суду відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на нормах законодавства.

Так, відповідно до ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі виконавчої влади.

За ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем`єр-міністр України.

На підставі п. 16 ч. 2, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Кабінет Міністрів України спрямовує та координує діяльність центральних органів виконавчої влади через міністра у порядку, визначеному цим Законом та актами Кабінету Міністрів України. Міністр приймає рішення щодо проведення перевірки діяльності центрального органу виконавчої влади та його територіальних органів.

За ст. 6 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на КМУ Конституцією та законами України. Міністерство очолює міністр України (далі - міністр), який є членом Кабінету Міністрів України. Порядок призначення на посаду та звільнення з посади, припинення повноважень на посаді міністра, а також статус міністра як члена Кабінету Міністрів України, визначаються Конституцією України та Законом України «Про Кабінет Міністрів України».

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому. Питання діяльності міністерств у Кабінеті Міністрів України представляють відповідні міністри. Діяльність центральних органів виконавчої влади, керівники яких не входять до складу Кабінету Міністрів України, спрямовується і координується міністрами. Питання діяльності таких центральних органів виконавчої влади представляють відповідні міністри, до сфери спрямування і координації яких належать ці органи.

На підставі ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем`єр-міністр України.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України призначає на посаду перших заступників і заступників міністрів за поданням Прем`єр-міністра України.

Згідно із п. 9 «Положення про Міністерство охорони здоров`я України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (далі Положення) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) МОЗ очолює Міністр, який призначається на посаду за поданням Прем`єр-міністра України і звільняється з посади Верховною Радою України. Міністр має першого заступника та заступників, які призначаються на посаду та звільняються з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України відповідно до пропозицій Міністра.

За пп. 17, 19 п. 10 Положення повноваження Міністра передбачають утворення комісій, робочих та експертних груп, підписання наказів МОЗ.

22 липня 2016 року Кабінетом Міністрів України на підставі подання Прем`єр-міністра України видано розпорядження № 511-р, яким призначено ОСОБА_8 першим заступником Міністра охорони здоров`я України.

Відповідно до ч. 1, п. 12, 13, 16, 17 ч. 4 ст. 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» (станом на момент виникнення спірних правовідносин) державний секретар міністерства є вищою посадовою особою з числа державних службовців міністерства. Державний секретар підзвітний і підконтрольний міністру. Державний секретар міністерства відповідно до покладених на нього завдань: призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління міністерства; притягує до дисциплінарної відповідальності керівників державних підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління відповідного міністерства; у межах повноважень, передбачених законом, дає обов`язкові для виконання державними службовцями та іншими працівниками міністерства доручення; з питань, що належать до його повноважень, видає накази організаційно-розпорядчого характеру та контролює їх виконання.

Відповідно до пп. 11, 12, 15, 16 п. 10-2 «Положення про Міністерство охорони здоров`я України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, державний секретар МОЗ відповідно до покладених на нього завдань: призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління МОЗ; притягує до дисциплінарної відповідальності керівників державних підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління МОЗ; у межах повноважень, передбачених законом, дає обов`язкові для виконання державними службовцями та іншими працівниками МОЗ доручення; з питань, що належать до його повноважень, видає накази організаційно-розпорядчого характеру та контролює їх виконання.

Відповідно до п. 1 «Положення про Міністерство охорони здоров`я України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (далі Положення) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) Міністерство охорони здоров`я України (МОЗ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

На підставі пп. 14 п. 4 Положення МОЗ відповідно до покладених на нього завдань утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, у тому числі заклади охорони здоров`я, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, формує кадровий резерв на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління МОЗ.

За пп. 4 п. 5 Положення МОЗ з метою організації своєї діяльності здійснює контроль за діяльністю підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

На підставі п. 8 Положення МОЗ у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України і постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання. Накази МОЗ, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами.

Відповідно до п. 1 Розділу І «Порядку проведення комісійних перевірок у Міністерстві охорони здоров`я України, установах, організаціях та на підприємствах, що належать до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України», затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 березня 2015 року № 147 (далі - Порядок), вказаний Порядок визначає процедуру проведення за дорученням Міністра комісійних перевірок діяльності МОЗ України та підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління МОЗ України.

На підставі п. 2 Розділу І Порядку об`єкт контролю - підприємства, установи, організації, що належать до сфери управління МОЗ України; комісійна перевірка - перевірка об`єкта контролю з окремих питань за напрямами його діяльності, що здійснюється комісією МОЗ України за дорученням Міністра. При цьому в такому Порядку термін «конфлікт інтересів» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про запобігання корупції».

За п. 1, 2 Розділу II Порядку комісійна перевірка проводиться за дорученням Міністра. Склад комісії, терміни проведення комісійної перевірки та період, що підлягає перевірці, визначаються Міністром залежно від завдань, поставлених перед комісією МОЗ (далі - комісія).

Згідно із п. 4 Розділу II Порядку перевірка проводиться на підставі наказу МОЗ, в якому зазначаються підстава, тема (питання), об`єкт контролю (у разі необхідності - перелік об`єктів, що підлягають перевірці), терміни початку та закінчення перевірки, період діяльності об`єкта контролю, який підлягає перевірці, терміни звітування за результатами перевірки. Цим наказом затверджується склад комісії залежно від теми перевірки (не менше трьох членів комісії) із зазначенням посад і прізвищ голови та членів комісії. За необхідності у складі комісії передбачаються заступник голови та секретар комісії.

На підставі пп. 2 п. 1, пп. 4, 5 п. 2 Розділу ІІІ Порядку голова комісії має право подавати Міністру доповідну записку про неналежне виконання завдань, поставлених перед членами комісії. Голова комісії зобов`язаний забезпечити організацію та контроль за ходом виконання визначених завдань, вжити заходів для усунення встановлених комісійною перевіркою порушень законодавства; забезпечити формування справи за результатами комісійної перевірки та її зберігання.

За пп. 4 п. 3, пп. 3, 8 п. 4 Розділу ІІІ члени комісії мають право отримувати інформацію та пояснення від посадових осіб об`єкта контролю в письмовій (на ім`я голови комісії) та усній формах. Члени комісії зобов`язані у ході проведення комісійної перевірки приймати від посадових осіб об`єкта контролю подані за їх ініціативою письмові та усні зауваження, пояснення щодо окремих процесів за напрямами діяльності об`єкта контролю та, за необхідності, перевіряти їх, про що зазначати в довідці (акті) комісійної перевірки; у ході проведення комісійної перевірки приймати від посадових осіб об`єкта контролю письмові пояснення обставин, мотивів і причин вчинення порушень, долучати ці пояснення до матеріалів комісійної перевірки.

Відповідно до пп. 1 п. 5, пп. 1, 2, 3 п. 6 Розділу ІІІ Порядку посадові особи об`єкта контролю мають право у ході проведення комісійної перевірки подавати членам комісії усні та письмові зауваження, пояснення з питань, що підлягають комісійній перевірці. Посадові особи об`єкта контролю зобов`язані допускати членів комісії до проведення комісійної перевірки передбачених цим Порядком підстав; забезпечити членів комісії належними умовами для ефективного проведення комісійної перевірки, а саме: надавати у встановлений термін інформацію та оригінали або належним чином завірені копії документів на вимогу членів комісії; надавати членам комісії письмові пояснення на ім`я Міністра щодо порушень, виявлених у ході комісійної перевірки.

Відповідно до п. 7 Розділу ІV Порядку у разі встановлення в ході комісійної перевірки наявності обставин, що унеможливлюють проведення перевірки (недопущення членів комісії до проведення комісійної перевірки, ненадання необхідних для здійснення комісійної перевірки документів, відсутність бухгалтерського обліку тощо), складається акт із зазначенням таких фактів та подається доповідна записка на ім`я Міністра або його заступника.

На підставі п. 1, 2, 4 Розділу V Порядку у разі встановлення порушень вимог законодавства в ході проведення комісійної перевірки членами комісії складається акт перевірки, за відсутності порушень складається довідка. Зазначені довідки (акти) з окремих питань є додатками до загальної довідки (акта) комісійної перевірки та є її (його) невід`ємними частинами. Голова комісії за результатами проведення комісійної перевірки на підставі окремих довідок (актів) членів комісії формує загальну довідку (акт) у двох примірниках, яка (який) підписується головою, членами комісії та керівником об`єкта контролю. Один примірник довідки (акта) після підписання надають керівнику об`єкта контролю. У разі підписання довідки (акта) комісійної перевірки із зауваженнями керівник об`єкта контролю у строк не пізніше ніж 5 робочих днів з дня її підписання подає свої зауваження у письмовому вигляді до МОЗ України. Зауваження об`єкта контролю аналізуються спеціалістами профільних структурних підрозділів МОЗ України.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

На підставі ст. 46 КЗпП відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 3, 4 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Додаткові підстави для відсторонення від роботи можуть бути передбачені в укладеному контракті, оскільки в ч. 3 ст. 21 КЗпП зазначено, що в контракті можуть встановлюватись угодою сторін права, обов`язки, умови організації праці, матеріального забезпечення та відповідальність сторін.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» заклад вищої освіти - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.

За змістом ст. 34 Закону України «Про вищу освіту» безпосереднє управління діяльністю закладу вищої освіти здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо). Його права, обов`язки та відповідальність визначаються законодавством і статутом закладу вищої освіти. Керівник закладу вищої освіти в межах наданих йому повноважень: організовує діяльність закладу вищої освіти; видає накази і розпорядження, дає обов`язкові для виконання всіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами закладу вищої освіти доручення; відповідає за результати діяльності закладу вищої освіти перед засновником (засновниками) або уповноваженим ним (ними) органом (особою); призначає на посаду та звільняє з посади працівників; відраховує з закладу вищої освіти та поновлює на навчання в ньому здобувачів вищої освіти за погодженням з органами студентського самоврядування та первинними профспілковими організаціями осіб, які навчаються (якщо дана особа є членом профспілки), з підстав, установлених цим Законом.

На підставі ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях. Пряме підпорядкування - відносини прямої організаційної або правової залежності підлеглої особи від її керівника, в тому числі через вирішення (участь у вирішенні) питань прийняття на роботу, звільнення з роботи, застосування заохочень, дисциплінарних стягнень, надання вказівок, доручень тощо, контролю за їх виконанням. Членом сім`ї, крім іншого, є особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у ч. 1 ст. 3 цього Закону.

Згідно із ч. 4 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи, зобов`язаний вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи.

За ч. 1 ст. 29 Закону України «Про запобігання корупції» зовнішнє врегулювання конфлікту інтересів здійснюється шляхом: 1) усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів; 2) застосування зовнішнього контролю за виконанням особою відповідного завдання, вчиненням нею певних дій чи прийняття рішень; 3) обмеження доступу особи до певної інформації; 4) перегляду обсягу службових повноважень особи; 5) переведення особи на іншу посаду; 6) звільнення особи.

На підставі ч. 2 ст. 34 Закону України «Про запобігання корупції» звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи з займаної посади у зв`язку з наявністю конфлікту інтересів здійснюється у разі, якщо реальний чи потенційний конфлікт інтересів у її діяльності має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб, в тому числі через відсутність її згоди на переведення або на позбавлення приватного інтересу.

Згідно із пп. «в» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: представники громадських об`єднань, наукових установ, навчальних закладів, експертів відповідної кваліфікації, які входять до складу конкурсних комісій, утворених відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про запобігання корупції» усунення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів здійснюється за рішенням керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, у випадках, якщо конфлікт інтересів не має постійного характеру та за умови можливості залучення до прийняття такого рішення або вчинення відповідних дій інших працівників відповідного органу, підприємства, установи, організації. Усунення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів, а також залучення до прийняття такого рішення або вчинення відповідних дій інших працівників відповідного органу, підприємства, установи, організації здійснюється за рішенням керівника органу або відповідного структурного підрозділу, в якому працює особа.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває в трудових правовідносинах із підприємством, установою, організацією, можливості реально здійснювати право на працю за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених чинним законодавством.

Відсторонення від роботи або іншої діяльності провадиться власником або уповноваженим ним органом на підставі виявленого ним факту через видавання наказу (розпорядження) та вжиття заходів щодо контролю за його виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції у цій справі вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України відповідає.

Доводи апеляційної скарги про те,що накази про відсторонення від посади ректора ДНМУ видані не уповноваженими службовими особами спростовуються дослідженими доказами,яким судом надано відповідну оцінку .

Правомірність відсторонення ОСОБА_1 підтверджена письмовими доказами, крім цього , у наказі МОЗ України № 25-0 від 02 квітня 2019 року зазначені підстави відсторонення : наказ МОЗ України № 31-адм від 02 квітня 2019 року та службова записка заступника Міністра ОСОБА_2 .

Службова записка заступника Міністра Лінчевського О.В. від 29 березня 2019 року містить, зокрема, опис обставин, які є підставою для відсторонення, а саме за матеріалами кримінального провадження ОСОБА_1 використав своє службове становище з метою особистого незаконного збагачення шляхом одержання неправомірної вигоди.Тобто, наказ МОЗ України № 25-о від 02 квітня 2019 року містить зазначені підстави. До того ж, підставою відсторонення ОСОБА_1 від займаної посади є, зокрема, можливий конфлікт інтересів, так як ОСОБА_7 (дружина позивача) займала посаду професора кафедри онкології та радіології ДНМУ, про що зазначено у результатах довідки про проведення комісійної перевірки МОЗ України ДНМУ.

Тобто,відповідач надав достатньо доказів на підтвердження того,що при прийнятті рішення про відсторонення позивача від виконання своїх посадових обов*язків були наявні визначені ст.46 КЗпП України підстави для цього,оскільки передбачались Законом України « Про запобігання корупції» та пп.6 п.7 контракту № 4 від 27 квітня 2018 року щодо можливості МОЗ відсторонити ОСОБА_1 від роботи під час проведення перевірки обставин,що вказують на невиконання чи неналежне виконання своїх обов*язків .

З досліджених матеріалів справи вбачається,що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 в ДНМУ становить 1 124,80 грн. (а. с. 194). За інформацією від 03 квітня 2020 року Донецького національного медичного університету ОСОБА_1 протягом квітня серпня 2019 року включно, доходів у ДНМУ не отримував (а. с. 195).

Щодо вимоги про зобов`язання ДНМУ нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за період з 02 квітня 2019 року по 02 вересня 2019 року у розмірі 24 916,92 грн та не надання судом правової оцінки положенням контракту № 4 від 27 квітня 2018 року ,слід зазначити про те, що відстороненням від посади є відсторонення особи, від її службових обов`язків.

Наказом МОЗ України від 02 квітня 2019 року № 25-о ОСОБА_1 був відсторонений від роботи на час проведення перевірки, з покладенням виконання обов`язків ректора ДНМУ на ОСОБА_13 .

За положеннями ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода,обчислена,як правило,у грошовому виразі,яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Контрактом № 4 від 27 квітня 2018 року та наказом МОЗ України від 02 квітня 2019 року № 25-о «Про відсторонення ОСОБА_1 » не передбачена виплата заробітної плати під час відсторонення за даних обставин ,тобто у ОСОБА_1 не виникло суб*єктивного права на таку винагороду на основі юридичного факту,встановленого законодавством , а тому суд обґрунтовано відхилив вимоги позивача у вказаній частині .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ніяких нових обставин, які б давали підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги не містять.

Аргументи відзивів на апеляційну скаргу є прийнятними,оскільки ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

На підставі вищевикладеного,суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те,що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При перегляді справи за апеляційною скаргою , апеляційний суд , також враховує постанови Верховного Суду від 13 червня 2018 року по справі № 638/21180/15-ц, від 30 серпня 2018 року по справі № 463/3091/15.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку ст.389 ЦПК України шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 листопада 2020 року.

Судді: