КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4378/15-ц
Провадження № 2/488/27/20 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

20.02.2020 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді - Селіщевої Л.І.,

при секретарі - Тузові Р.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

та представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, -

встановив :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до відповідача - ОСОБА_3 , в обґрунтування якого вказав, що 26.08.2012 року близько 23 год. 30 хв. він переходив проспект Жовтневий у м. Миколаєві, у районі перехрестя з вул. Остапа Вишні, де був збитий автомобілем «DAEWOO-SENS» д/н НОМЕР_1 під керуванням відповідача. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події йому були завдані тяжкі тілесні ушкодження, його професійна та загальна працездатність зменшилися.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.04.2013 р. відповідач був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за якою йому було призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України відповідач був звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком у 3 роки. Крім цього, даним вироком суду був задоволений його цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі - 883,39 грн. та моральну шкоду у розмірі - 50 000 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «ПРОСТО-Страхування», яка сплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі - 3 202,60 грн.

Відповідач сплатив позивачу матеріальну шкоду у розмірі - 8 883,39 грн. та моральну шкоду у розмірі - 50 000 грн.

Актом № 10/1 МСЕК № 4 від 09.01.2013 р. позивачу була встановлена 2 група інвалідності, строком на 1 рік, до 01.02.2014 р.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.07.2014 р. було стягнуто з ПАТ «ПРОСТО-страхування» 22 500 грн. у відшкодування шкоди, завданої внаслідок стійкої втрати працездатності. Ухвалою цього ж суду від 28.07.2014 р. було виправлено описку у розмірі стягнутого на 19 836,00 грн.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 08.09.2014 р. рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.07.2014 р. в частині визначення розміру шкоди було змінено, та збільшено його до 24 308 грн.

Ухвалою ВССУ від 26.11.2014 р. рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08.09.2014 р. та рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.07.2014 р. (в незміненій частині) були залишені без змін.

На виконання вказаних судових рішень, ПАТ «ПРОСТО-страхування» сплатила позивачу 24 308 грн.

Актом МСЕК № 4 від 22.01.2014 р. позивачу була встановлена 3 група інвалідності, строком на 1 рік, до 01.02.2015 р.

В подальшому, актом огляду МСЕК від 27.01.2015 р. була встановлена 2 група інвалідності, строком на 1 рік, до 01.02.2016 р.

Позивач зазначає, що протягом січня 2014 р. - січня 2016 р. йому було повторно встановлено стійку втрату працездатності, яка є прямим наслідком дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача по даній справі.

Оскільки він на момент ДТП не працював, то розмір відшкодування має бути визначений виходячи із встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати на відповідну дату.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності за період з лютого 2014 р. по січень 2016 р. у розмірі - 30 032 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, з підстав, що викладені у позовній заяві.

Відповідач - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що відповідач у повному обсязі відшкодував позивачу моральну шкоду у розмірі - 50 000 грн., витрати на лікування - 8 000 грн., які були стягнути з нього за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.04.2013 р. Вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ПАТ «ПРОСТО-Страхування» у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що 26 серпня 2012 року близько 23 год. 30 хв. ОСОБА_3 , керуючи належним йому на праві власності автомобілем марки "Daewoo-Sens" державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проспекту Жовтневому (на даний час - пр. Богоявленський) у м. Миколаєві, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 у той час, коли він переходив проїзну частину дороги по пішохідному переходу.

Вказані обставини та вина відповідача по даній справі - ОСОБА_3 були встановлені вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва 24 квітня 2013 року у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за яким він був визнаний винним у скоєнні вказаного злочину, та засуджений до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, та позбавлений права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Даний вирок набрав законної сили, тому в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України він є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судовим розглядом встановлено, що внаслідок вказаної ДТП позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження та перебував на лікуванні.

Як вбачається з висновку судово - медичної експертизи № 7-К від 11 березня 2013 року, наслідком травми у ОСОБА_1 , отриманої в результаті ДТП, на першому етапі стала тимчасова втрата загальної і професійної працездатності до кінця 2012 року в розмірі 100%. Також зазначено, що ОСОБА_1 у зв`язку з тілесними ушкодженнями, що були отримані ним внаслідок ДТП втратив 95% загальної працездатності та 100% професійної працездатності суднозбірника.

Згідно з висновком МСЕК від 09 січня 2013 року позивачу встановлено другу групу інвалідності. Інвалідність встановлена на строк до 01 лютого 2014 року. Дата чергового переогляду - січень 2014 року.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.07.2014 р. було стягнуто з ПАТ «ПРОСТО-страхування» на користь ОСОБА_1 22 500 грн. у відшкодування шкоди, завданої внаслідок стійкої втрати працездатності. Ухвалою цього ж суду від 28.07.2014 р. було виправлено описку у розмірі стягнутого на 19 836,00 грн.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 08.09.2014 р. рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.07.2014 р. в частині визначення розміру шкоди було змінено, та збільшено його до 24 308 грн.

Ухвалою ВССУ від 26.11.2014 р. рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08.09.2014 р. та рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.07.2014 р. (в незміненій частині) були залишені без змін.

Зі змісту вказаних рішень вбачається, що розмір шкоди, що був стягнутий на користь позивача з ПАТ «ПРОСТО-страхування», був визначений судом за період з вересня 2012 року по січень 2014 року.

Із наявної у справі довідки до акту МСЕК серії 10 ААБ № 538985 від 22.01.2014 р. вбачається, що позивачу була встановлена 3 група інвалідності, строком на 1 рік, до 01.02.2015 р.

Із наявної у справі довідки до акту МСЕК серії 10 ААВ № 358357 від 27.01.2015 р. вбачається, що позивачу була встановлена 2 група інвалідності, строком на 1 рік, до 01.02.2016 р.

Висновком судово-медичної експертизи № 24-К, яка проводилась експертами Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської обласної ради за ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.02.2018 р., встановлено, що на час з лютого 2014 року по січень 2016 року у ОСОБА_1 згідно з даними медичних документів мались наслідки перелому кісток правої гомілки у вигляді хибного суглобу зі зміщенням, хронічного остеомієліту правої великогомілкової кістки у стадії загострення, свіщова форма, що згідно таблиць процентів втрати загальної працездатності унаслідок різноманітних травм складає 35% + 10% = 45%. Між втратою загальної працездатності та травмою, отриманою у результаті ДТП у 2012 році мається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Крім цього, експертами вказано, що оскільки отримані позивачем травми, не пов`язані з виробництвом чи виконанням трудових обов`язків, то професійна працездатність не визначається.

Згідно з частиною першою статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Судом встановлено, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ «ПРОСТО-страхування», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ № 6540230, укладеного 08 травня 2012 року. Обов`язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю склав 100 000 грн.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 р. (далі - Закон), - обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

В силу ст. 22 Закону, - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди згідно ст. 23 Закону, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 26.1. статті 26 Закону (у редакції, що діяла на час ДТП) встановлено, що у зв`язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов`язкового виду страхування.

Враховуючи те, що позивач згідно довідок УПФУ в Корабельному районі № 1422/02 та № 1423/02 від 01.10.2015 року, отримував пенсію по інвалідності у розмірі, що перевищує мінімальну заробітну плату, то страхова компанія, у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, в силу вищевикладених положень Закону, не несе обов`язку відшкодовувати завдану ним шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності потерпілого.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Оскільки позивач на час ДТП не працював, то розмір належного йому відшкодування суд вважає необхідним розраховувати виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на відповідний період.

Так, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» була встановлена мінімальна заробітна плата у розмірі - 1 218 грн. у місяць.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» була встановлена мінімальна заробітна плата у місячному розмірі : з 01 січня - 1 218 грн., а з 01 вересня - 1 378 грн.

З урахуванням такого, суд вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачеві шкоду за період з лютого 2014 року по січень 2016 року у розмірі - 30 032 грн. ( 1 218 грн. х 19 місяців (лютий 2014 р. - серпень 2015 р.) + 1 378 грн. х 5 місяців (вересень 2015 р. по січень 2016 р.).

Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в прибуток держави належить стягнути судовий збір у розмірі - 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності за період з лютого 2014 року по січень 2016 року, у розмірі - 30 032 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в прибуток держави судовий збір у розмірі - 840 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування», 04050, м. Київ, вул. Герцена 10, .

Повний текст рішення суду був складений 05 березня 2020 року

Суддя Л.І. Селіщева