Справа № 127/3862/16-ц
Провадження № 22-ц/801/6/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л.Ф.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 рокуСправа № 127/3862/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Безрученко Н. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2016 року, ухвалене у складі судді Романюк Л.Ф.,

у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради, про визнання ОСОБА_1 недієздатним, -

в с т а н о в и в :

29 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернулася у суд з цією заяву та просила визнати ОСОБА_1 недієздатним. Свої вимоги мотивувала тим, що її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно довідки МСЕК № 079199 серії АА, 04 листопада 1996 року є інвалідом 3 групи з дитинства безтерміново з діагнозом: віддалені наслідки перенесеної нейроінфекції, психоорганічний синдром помірно виражений з інтелектуальним зниженням. У 2006 році ОСОБА_1 отримав важку черепно мозкову травму, довгий час лікувався, була проведена трепанація черепа, в 2013 році знову отримав черепно мозкову травму, повторно було проведено трепанацію черепа. З того часу його поведінка кардинально змінилась, почастішали напади судом, він став агресивним, не орієнтується в часі і місці перебування, йому притаманні різкі зміни настрою, неадекватне ставлення до оточуючих, крім того зловживає психотропними засобами. Своєю поведінкою може спричинити шкоду як собі, так і оточуючим.

Ухвалою суду від 11.03.2016 року у відкритті провадження в частині вимог про встановлення опіки та призначення опікуна відмовлено. Ухвала набула законної сили. / т.1а.с. 18/

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2016 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_1 недієздатним.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявник є матір`ю ОСОБА_1 , останній відповідно до висновку судово - психіатричної експертизи № 137 від 06 травня 2016 року страждає на стійке хронічне душевне захворювання у вигляді маячного (шизофреноподібного) розладу органічного походження змішаного (травматичного, нейроінфекційного) ґенезу. Внаслідок свого захворювання ОСОБА_1 позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та потребує опіки.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, які мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заявлених вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в порушення вимог частини першої статті 240 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення, його не було викликано в судове засідання, хоча стан його здоров`я дозволяв приймати участь у розгляді справи, однак суд розглянув справу відносно нього без його участі. Не залучивши його до участі у справі, обмежив у праві надання доказів на підтвердження стану здоров`я та поведінки в суспільстві, та не дав можливості заявити клопотання про виклик свідків, чим грубо порушив його права. Також стверджує, що єдиним доказом його недієздатності, який суд поклав в основу рішення, став висновок судово-психіатричної експертизи № 137 від 06 травня 2016 року, з якою він не погоджується, так як експертиза була проведена без його участі. Жодних інших доказів судом досліджено не було.

Справа раніше розглядалася судом апеляційної та касаційної інстанцій.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу підтримав.

ОСОБА_2 заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила задовольнити заяву саме в інтересах її сина ОСОБА_1 , який є хворим тривалий час і визнання його недієздатним дасть змогу їй його лікувати та захистити.

Представник заінтересованої особи Органу опіки і піклування в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Суду пояснила, що ситуацію у сім`ї ОСОБА_4 знають давно, обставини зазначені у заяві відповідають дійсності. Вимога Верховного суду щодо призначення опікуна ОСОБА_1 не може бути вирішена у даному судовому процесі, оскільки рішенням опікунської ради Бережному А.С. призначений опікун його мати ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом частини першої, п`ятої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі вставнолено наступні обставини.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , яка є заявником у справі /т. 1 а. с. 10/.

Задовольняючи вимоги заяви про визнання ОСОБА_1 недієздатним, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , відповідно до висновку судово - психіатричної експертизи № 137 від 06 травня 2016 року страждає на стійке хронічне душевне захворювання у вигляді маячного (шизофреноподібного) розладу органічного походження змішаного (травматичного, нейроінфекційного) ґенезу. Внаслідок свого захворювання ОСОБА_1 позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та потребує опіки.

Колегія суддів приходить висновку, що підстав для скасування рішення суду немає, оскільки воно постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Зазначені апелянтом порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині вирішення клопотання та призначенні судово - психіатричної експертизи не призводять до неправильного вирішення справи, а отже згідно п. 2 ст. 376 ЦПК України не є підставою для скасування рішення суду.

Розгляд справ про визнання фізичної особи недієздатною здійснюється судом у порядку окремого провадження, визначеному цивільним процесуальним законом.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 235 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

За положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно з частиною третьою статті 237 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення, заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом, а тому висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_1 є належним заявником, є обґрунтованим.

Частиною другою статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.

Відповідно до статті 239 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу.

Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Судом першої інстанції було призначено по справі судово-психіатричну експертизу.

На виконання вимог ухвали суду КП «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка» було проведено і надано висновок судово-психіатричної експертизи № 137 від 06 травня 2016 року /т. 1 а. с. 34-36/, згідно якого ОСОБА_1 страждає на стійке хронічне душевне захворювання у вигляді маячного (шизофреноподібного) розладу органічного походження змішаного (травматичного, нейроінфекційного) генезу, в результаті якого ОСОБА_1 позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечував його огляд експертами, апеляційним судом було призначено повторну судово-психіатричну експертизу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 травня 2019 року клопотання ОСОБА_2 про призначення повторної судово-психіатричної експертизи задоволено. Призначено у справі за заявою ОСОБА_2 , зацікавлена особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради, про визнання ОСОБА_1 недієздатним, повторну судово-психіатричну експертизу.

18 жовтня 2019 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла цивільна справа з Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 без виконання, оскільки ОСОБА_1 не дивлячись на неодноразові виклики 22 липня 2019 року, 15 серпня 2019 року, 12 вересня 2019 року та 10 жовтня 2019 року для проходження повторної судово-психіатричної експертизи так і не з`явився/доставлявся.

При вирішенні питання щодо примусового направлення ОСОБА_1 на стаціонарну судово-психіатричну експертизу до Хмельницької обласної психіатричної лікарні, у відповідності до вимог п.2 ст. 298 ЦПК України, колегією суддів була з`ясована думка лікаря-психіатра Марункевич М.І., який пояснив, що відповідної інструкції щодо супроводу та порядку примусового направлення особи до лікарні в іншу область немає, як і технічної та фінансової можливості, а тому враховуючи, що у КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка Вінницької обласної ради» змінився склад комісії, щодо дій якої у ОСОБА_1 раніше виникли сумніви є можливість проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи саме у лікарні м. Вінниці.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року клопотання ОСОБА_2 про призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи та примусове направлення ОСОБА_1 на стаціонарну судово-психіатричну експертизу до КНП « Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка Вінницької обласної ради» задоволено. Призначено у справі за заявою ОСОБА_2 , зацікавлена особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради, про визнання ОСОБА_1 недієздатним, стаціонарну судово-психіатричну експертизу. / т.2 а.с120/

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 16 грудня 2019 року № 115 ОСОБА_1 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді маячного (шизофреноподібного) розладу органічного походження змішаного (травматичного, нейроінфекційного) генезу (F06.22). Внаслідок свого захворювання ОСОБА_1 позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_1 потребує опіки. /т. 2 а. с. 147-153/.

Окрім експертного висновку в матеріалах справи містяться копії виписки з історії хвороби ОСОБА_1 № 5206 з 14 травня 2013 року по 18 червня 2013 року /т.1 а.с. 8/, № 8992 з 05 серпня 2014 року по 19 серпня 2014 року /т.1 а.с.9/, надані ОСОБА_2 та епікризи з історії хвороби ОСОБА_1 , які були витребувані судом для проведення експертизи та які були предметом дослідження експертів: з 30 жовтня 1993 року по 21 січня 1994 року /т.1 а. с. 216-217/, з 15 вересня 1994 року по 23 вересня 1994 року /т. 1 а.с. 218/, з 01 жовтня 1994 року по 01 листопада 1994 року /т.1 а.с. 219/, з 05 січня 2013 року по 14 січня 2013 року /т.1 а.с. 220/, з 22 грудня 2015 року по 28 грудня 2015 року /т.1 а.с. 221/, які свідчать, з огляду на встановлений у них діагноз, про психічне захворювання ОСОБА_1 .

З амбулаторної картки ОСОБА_1 вбачається, що він з 28 червня 1993 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра та є інвалідом з дитинства /т.1 а.с. 7, 222- 224/.

Одним з основних доказів для прийняття судового рішення про визнання особи недієздатною є висновок судово-психіатричної експертизи, яка призначається судом за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи (стаття 239 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення).

За таких обставин, враховуючи висновок судово-психіатричної експертизи від 16 грудня 2019 року № 115, виписки з історій хвороби та з амбулаторної кратки ОСОБА_1 , які свідчать про неодноразове лікування психічних відхилень, перебування на обліку у лікаря-психіатра з 1993 року, те, що він є інвалідом з дитинства через розлади психіки, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які свідчать про наявність у ОСОБА_1 стійкого, хронічного розладу психіки протягом тривалого часу та не здатність ОСОБА_1 внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції під час розгляду справи встановлено, що над ОСОБА_1 встановлена опіка.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 повідомила про те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили, у справі № 127/20231/17, призначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Вінниці, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Таким чином, правових підстав повторно вирішувати питання щодо встановлення опіки в даній справі немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого рішення суду першої інстанції не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі частини шостої статті 300 ЦПК України визначити строк дії даного рішення суду - два роки з моменту набрання ним законної сили.

На підставі частини другої статті 299 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 39, 55, 58, 60 ЦК України, частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 300, 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Строк дії судового рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом на два роки з моменту набрання ним законної сили.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Копії постанови надіслати до Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради та органу ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 12 березня 2020 року.