Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2633/19 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 75 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 278/2633/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Житомирської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Кузнєцова Д.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в кінцевій редакції якого просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України доньки - ОСОБА_3 , без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 до Словацької Республіки та Республіки Польща у період навчання, а саме: з 01 січня 2020 року до 12 вересня 2022 року.

В обґрунтування вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 23.08.2003 року, який розірвано рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 05.10.2011 року. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає, має заборгованість по сплаті аліментів. Як зазначає позивач, донька виявила бажання навчатися за кордоном в Словаччині в Середній професійній школі готельних послуг та торгівлі, пройшла вступні іспити та була зарахована на денну форму навчання, про що відповідачу відомо, однак надати дозвіл на виїзд доньки за кордон останній відмовляється.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 грудня 2019 року позов задоволено. Надано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1 ), дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_2 ), у супроводі матері ОСОБА_1 , без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_3 ), до Словацької Республіки та Республіки Польща у період навчання: із 01 січня 2020 року до 12 вересня 2022 року, із обов`язковим поверненням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_2 ), до України.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів позовної заяви. Узагальнені доводи скарги зводяться до цитування норм ЦК України, СК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В суді апеляційної інстанції відповідач та його представник адвокат Дятел В.І. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі. Відповідач додатково зазначив, що не заперечує, щоб дочка навчалась за кордоном, здобула освіту і професію, проте він не знає в яких умовах буде проживати дитина, його колишня дружина забороняє йому бачитись з дочкою та налаштовує її проти нього. Наголосив, що аліменти він сплачує вчасно і заборгованості немає.

Представник позивача адвокат Козирєв І.М. проти доводів апеляційної скарги заперечив, надав пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві, додатково надав довідку з учбового закладу про навчання дитини з належно завіреним перекладом.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України та доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі із 23.08.2003 по 05.10.2011 року, що підтверджується рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 05.10.2011 року.

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , батьками якої записані сторони.

Згідно з висновком служби у справах дітей дитина зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає разом з матір`ю.

Відповідно до положень статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначила, що на її звернення до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон отримала необґрунтовану відмову.

Матеріали справи не містять відомостей щодо дозволу відповідача на виїзд дочки ОСОБА_3 за кордон.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка забезпечує доньці ОСОБА_3 повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, і як наслідок остання зарахована на навчання в Словацькій Республіці. На підставі ст. 157 СК України суд першої інстанції дійшов висновку про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини у супроводі матері до Словацької Республіки та Республіки Польща із зазначенням періоду, на який видається такий дозвіл, оскільки це відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.

Довідкою про відвідування школи підтверджується, що ОСОБА_3 є ученицею 1-го R класу Середньої професійної школи готельного обслуговування та торгівлі, вул. На пантох 9 , Братислава. Передбачуваний термін закінчення навчання - червень 2022 (а.с. 99-100).

Отже, зважаючи на те, що місце проживання дитини визначено з матір`ю, дитина навчається в Братиславі (Словацькій Республіці), а батько, не даючи згоди на виїзд дитини за кордон, порушує її права, а тому в найкращих інтересах дитини є надання дозволу на тимчасовий виїзд ОСОБА_3 за кордон до Словацької Республіки строком до червня 2022 року без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 .

Розглядаючи справу, суд першої інстанції надав дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 як до Словацької Республіки так і Республіки Польща, проте матеріалами справи не підтверджується підстава перебування дитини у Польщі, а тому рішення суду першої інстанції необхідно змінити та виключити з його резолютивної частини посилання на дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_3 до Республіки Польща.

Окрім того в рішенні суду першої інстанції зазначено кінцевий період навчання дитини - до 12 вересня 2022 року, проте довідкою з навчального закладу підтверджується, що такий термін встановлено- червень 2020 року, а тому рішення суду першої інстанції у цій частині також підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішеннями та не спрямовані на забезпечення інтересів дитини, оскільки судом встановлено її бажання та інтерес у навчанні за кордоном, що не позбавляє батька спілкування з дочкою та участі у її вихованні.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 374, 376, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 грудня 2019 року змінити, виключивши з другого абзацу резолютивної частини рішення словосполучення «та республіки Польща» та в цьому ж абзаці змінити дату з «12 вересня 2022 року» на «до червня 2022 року».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.03.2020.

Головуючий Судді