Справа №557/1764/19
Провадження №2/557/157/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року смт.Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Пацка Д.В.

секретар судового засідання Довгалець Н.М.

за участю представника позивача - адвоката Романчук І.І.

представника відповідача - адвоката Кочетова Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Гоща в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Гощанської районної ради від 10 листопада 1998 року, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності Ѕ домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Інша частина Ѕ вказаного домоволодіння, відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння виданого виконавчим комітетом Гощанської районної ради від 10 листопада 1998 року, належить ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відрилась спадщина, в тому числі і на Ѕ вищенаведеного домоволодіння. Відповідно до заповіту ОСОБА_3 , посвідченого секретарем Курозванівської сільської ради Гощанського району Рівненської області від 19 вересня 2000 року, спадкоємцем його майна є його дочка - ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що 26 квітня 2016 року, державним нотаріусом Гощанської районної державної нотаріальної контори Строкалем В.Д. було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого спадкоємцем є ОСОБА_2 . Спадщина на яку видане свідоцтво про право на спадщину складалась з житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаних обставин, позивач, вказуючи на приписи норм права, які містяться у ст.ст. 316, 321, 1218, 1301 ЦК України, просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26.04.2016 року, видане державним нотаріусом Гощанської районної державної нотаріальної контори Строкалем В.Д. та зареєстроване в реєстрі за № 259 на ім`я ОСОБА_2 на житловий будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

02 січня 2020 року, ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Зокрема остання у відзиві зазначила, що із свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння виданого виконавчим комітетом Гощанської районної ради від 10 листопада 1998 року, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності Ѕ домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак свідоцтво про право на спадщину від 26 квітня 2016 року видане на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , тобто вказані адреси не є тотожними.

Окрім того, відповідач зазначила, що ОСОБА_1 всупереч положень ч. 4 ст. 334 ЦК України, не надав будь-яких доказів, що його право власності на зазначений житловий будинок зареєстровано.

Також відповідачем у відзиві зазначено, що позовна вимога заявлена щодо визнання недійсним правовстановлюючого документа на домоволодіння в цілому, тобто і в частині яка не стосується позивача взагалі. Крім того, відповідач зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності. Відповідач на підставі вищенаведеного та посилаючись на ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України просила у відзиві на позовну заяву в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити та витребувати спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_3 ..

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2019 року вказана позовна зава прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2020 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів та витребувано такі, розгляд справи відкладено.

Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.

Позивач та відповідач в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав зазначених у ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю, при цьому послався на обставини, які зазначені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши учасників справи, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке.

Судом установлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності Ѕ домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння виданого виконавчим комітетом Гощанської районної ради від 10 листопада 1998 року.

Судом установлено, ОСОБА_3 належало на праві приватної власності Ѕ домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння виданого виконавчим комітетом Гощанської районної ради від 10 листопада 1998 року.

Окрім того, у вказаних свідоцтвах вказано, що домоволодіння складається з одного жилого будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28 жовтня 2015 років повторно виданого виконкомом Курозванівської сільської ради Гощанського району Рівненської області.

Після смерті ОСОБА_3 відповідно до ст.ст.524-526 ЦК України (1963 року) відкрилась спадщина на майно, в тому числі і на вказане нерухоме майно, спадкоємцем якого за заповітом відповідач. Вказана обставина підтверджується заповітом ОСОБА_3 посвідченого секретарем Курозванівської сільської ради Гощанського району Рівненської області від 19 вересня 2000 року.

Судом установлено, що 26 квітня 2016 року державним нотаріусом Гощанської районної державної нотаріальної контори Строкалем В.Д. видано свідоцтво про право на спадщину, спадкоємцем якого є ОСОБА_2 .. До складу спадщини входить: житловий будинок із надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач, вказуючи на наявність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, з тих підстав, що його фактично позбавлено права власності на Ѕ частини житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 внаслідок чого останній, звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину.

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7).

Таким чином, аналіз наведеного дає змогу дійти висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, яким в даному випадку є позивач ОСОБА_1 як власник Ѕ частини житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсними (вказана позиція узгоджується відповідно до постанови Верховного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17).

Згідно з ст. 69 ЗУ «Про нотаріат» (редакція, що діяла на момент вчинення нотаріальної дії), нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Згідно п.п. 4.14., 4.15 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (редакція, що діяла на момент вчинення нотаріальної дії), при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №440/2002, заведеної 10 вересня 2002 року Гощанською районною державною нотаріальною конторою до майна померлого ОСОБА_3 , свідоцтво про право на спадщину від 26 квітня 2016 року видане державним нотаріусом Гощанської районної державної нотаріальної контори Строкалем В.Д. після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, а саме свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння виданого виконавчим комітетом Гощанської районної ради від 10 листопада 1998 року видане ОСОБА_3 на Ѕ частини житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак нотаріусом не було вчинено всіх нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину на майно.

Суд, зважаючи на вищезазначені норми закону та встановлені в судовому засіданні обставини, дійшов висновку про задоволення вимог позивача щодо скасування свідоцтва про право на спадщину від 26 квітня 2016 року, видане державним нотаріусом Гощанської районної державної нотаріальної контори Строкалем В.Д.

Щодо тверджень відповідача, що свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння виданого виконавчим комітетом Гощанської районної ради від 10 листопада 1998 року, згідно якого ОСОБА_1 належить на праві приватної власності Ѕ домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак свідоцтво про право на спадщину від 26 квітня 2016 року видане на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , тобто вказані адреси не є тотожними, то такі суд відхиляє, оскільки при досліджені свідоцтв про право власності ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_3 встановлено, що останні мали по Ѕ домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, з відповіді Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації від 27 вересня 2019 року №4878, вбачається, що право власності на житловий будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить Ѕ ОСОБА_1 та Ѕ ОСОБА_3 . Виділ вказаного житлового будинку в окремі житлові будинки з подальшим присвоєнням їм поштових адрес « АДРЕСА_4 » не проводився. Окрім того, рішенням виконавчого комітету Курозванівської сільської ради Гощанського району Рівненської області №7 від 24 листопада 2015 року, «вулиця 17 вересня» змінено на «вулиця Видумська».

Вказана інформація підтверджується також випискою інвентаризаційних матеріалів, виданою Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації від 29 жовтня 2015 року №248/7937.

Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачем було заявлено про визнання недійсним свідоцтва про спадщину від 26 квітня 2016 року, однак з пояснень ОСОБА_1 довідався у вересні 2019 року, таким чином позовна давність за цими вимогами не пропущена.

Щодо тверджень відповідача, що ОСОБА_1 не додано доказів, що його право власності на будинок зареєстровано відповідно до положень ч. 4 ст. 334 ЦК України, то такі суд відхиляє з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 15, 16, 141, 215, 256, 258-259, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом,- задовольнити повністю.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26.04.2016 року, видане державним нотаріусом Гощанської районної державної нотаріальної контори Строкалем В.Д. та зареєстроване в реєстрі за № 259 на ім`я ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі - сплачену суму судового збору в розмірі 1845 (одна тисяча вісімсот сорок п`ять) грн. 10 коп.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до "Прикінцеві положення" ЦПК України пункту 3 :

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне судове рішення виготовлено 16.11.2020 року.

С у д д я Д.В. Пацко