Справа № 720/2243/18
Провадження № 3/720/995/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Оленчука І.В.,

секретаря Єфтемій М.І.,

за участю:

представника позивача Житарюк О.І. ,

представників відповідачів Полковнікова О.В., Рошка В.В.,

Хімчинський Б.Г.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Житарюк Олександр Іванович до Новоселицької міської ради об`єднаної територіальної громади та ОСОБА_1 , де третьою особою яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору є ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та договору довічного утримання, свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частку житлового будинку, господарських і побутових споруд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Житарюк О.І., звернулась до суду з позовом до Відповідачів: Новоселицької міської ради об`єднаної територіальної громади та ОСОБА_1 , де третьою особою яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору є ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та договору довічного утримання, свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частку житлового будинку, господарських і побутових споруд, посилаючись на те, що після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , відкрилась спадщина на все майно, що належало йому на момент смерті, в тому числі на частку домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Зазначає, що домогосподарство яке розташоване по АДРЕСА_1 станом на 01.07.1990 року по 15.04.1991 року відносилося до категорії колгоспних дворів, в якому були зареєстровані та проживали : ОСОБА_1 - як голова двору та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 як члени колгоспного двору, а тому вищевказані члени даного двору являлися співвласниками такого двору та мали право по 1/4 частці кожний, згідно чинного на той час законодавства.

Також зазначає, що при зверненні до Новоселицької державної нотаріальної контори та КБТІ, позивачу стало відомо, що ОСОБА_1 всупереч законодавству та в порушення майнових прав та законних інтересів інших членів колгоспного двору, як співвласників домогосподарства, що розташоване по АДРЕСА_1 , звернулась до Маршинецької сільської ради та отримала свідоцтво щодо визнання за нею і цілому права власності на відповідний житловий будинок та господарські і побутові споруди.

Звертає увагу суду на те, що в листопаді 2000 року, ОСОБА_1 уклала договір довічного утримання з її сином - ОСОБА_5 та як відчужувач передала йому у власність в цілому даний житловий будинок та господарські і побутові споруди.

Окрім вищезазначеного, Позивачу стало відомо що на даний час власником, в порядку спадкування на домогосподарство, що розташоване по АДРЕСА_1 в порушення її спадкових прав та співвласника такого став Відповідач - ОСОБА_1 , який отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 ..

На підставі зазначеного просить суд визнати частково недійсними в межах 1/3 частки свідоцтво про право власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 від 24 жовтня 2000 року виданого на ім`я ОСОБА_1 Маршинецькою сільською радою Новоселицького району Чернівецької області. Визнати частково недійсним п. 1 договору довічного утримання в межах 1/3 частки щодо передачі у власність житлового будинку, що розташований по по АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , 02.11.2000 року в м. Новоселиця Чернівецької області та посвідченого приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області Бежан Д.С. та зареєстрованого в реєстрі № 3686. Визнати частково недійсним в межах 1/3 частки свідоцтво про право на спадщину за законом Серія № 2132 на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , від 16.10.2018 року, виданого приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області Чайка О.М. на ім`я ОСОБА_1 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частку житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом як за спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , як співвласником такого, як колишнім членом колгоспного двору.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Хімчинський Б.Г. надав відзив, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими такими, що не підлягають задоволенню та долучив до матеріалів справи: акт опису майна від 01.07.2000 року; рішення виконавчого комітету Маршинецької сільської ради від 12.07.2000 року за № 28/1; архівний витяг № 1 від 08.01.2019 року.

Позивач - ОСОБА_2 надала відповідь на відзив, згідно якого з відзивом ОСОБА_1 вона не погоджується, вказала що вона не знала та не могла знати про порушення її майнових прав, як посадовими особами Маршинецької сільскої ради та ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , так як жоден з них не повідомив її про прийняття оспорюванного нею на даний момент рішення, оформлених та отриманих свідоцтв, договорів.

Представник відповідача Новоселицької міської ради Чернівецької області надав відзив, відповідно до якого просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з них понесених Позивачем по справі судових витрат та витрат на правову допомогу відмови за безпідставністю.

В судовому засіданні представника Позивача - адвокат Житарюк О.І. позов з раніше уточненими вимогами, зокрема щодо зменшення розміру часток Позивача - ОСОБА_2 , як колишнього члена колгоспного двору та як спадкоємиці за законом підтримав та просив задовольнити вимоги щодо визнання недійсними частково в межах 1/3 частини вищевказаних свідоцтв та договору пожиттєвого утримання, відповідно підтримав зменшені розміром позовні вимоги в повному обсязі, як за співвласником відносно 1/4 частки так і спадкоємниці першої черги частки 1/12. Також вказав, що протягом перебування Позивача у складі даного колгоспного двору, вона не працювала та не приймала участі у веденні спільного господарства, так як на той час була неповнолітня. ЇЇ батьки в даному дворі відремонтували частково житловий будинок та збудували декілька нових господарських та побутових споруд.

Відповідач - ОСОБА_1 , як і його представник адвокат Хімчинський Б.Г., в судовому засіданні позов не визнали та просили в задоволенні позову відмовити, у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, посилаючись на те, що позивачу було відомо про оформлення правовстановлюючих документів на спадкодавців ОСОБА_6 (бабки) та ОСОБА_6 (дядьки), як про добровільний поділ спільного майна, згідно до акту поділу майна від 01.07.2000 року, а тому на час даного звернення до суду та судового розгляду Позивач пропустила строк позовної давності.

Третя особа - ОСОБА_3 , яка залучена до участі у справі з ініціативи суду, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду справи в судове засідання не з`явилася без поважних для суду причин, хоча належним чином була повідомлена про розгляд даної справи.

Представник Новоселицької міської ради в судове засідання не з`явився, разом з тим надав заяву, згідно якої позовні вимоги, окрім стягнення з них суми судового збору, визнає в повному обсязі та просить розглядати справу за їх відсутності

Свідки у справі: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтвердили , що станом на 1983-2000 роки, Позивач ОСОБА_2 дійсно народилася та проживала всі ці роки у спірному домоволодінні їх батьків по АДРЕСА_1 , зокрема разом зі своїми батьками: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Дане господарство було побудоване батьками, останнім з дітей що залишився в такому проживати був їх брат - ОСОБА_4 , так як інші діти створили власні сім`ї та проживають окремо. ОСОБА_4 проживав разом з матір`ю ОСОБА_1 та своєю сім`єю. Після смерті та поховання брата ОСОБА_4 його неповнолітня донька ОСОБА_2 , що являється Позивачем у справі, разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 виїхали за межі України і з тих пір жодним чином вони не спілкувалися та особисто жодних розмов не вели з такими. Так як за покійною матір`ю ОСОБА_1 , яка померла вже після смерті її сина ОСОБА_4 , доглядав їх брат ОСОБА_5 , то останній і набув права на дане дворогосподарство.

Суд, вислухавши пояснення представника Позивача - Гульпак ОСОБА_10 адвоката - Житарюк О.І., Відповідача ОСОБА_1 та представників відповідачів: адвоката Хімчинського Б.Г., Полковнікова О.В., Рошка В.В., покази свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, вважає, що уточнений позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що станом на 01.07.1990 року по 15.04.1991 року домогосподарство, що знаходиться по АДРЕСА_1 , відносилося до категорії колгоспних дворів, в якому були зареєстровані та проживали: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується як поясненнями сторін, свідків так і матеріалами справи, а саме довідкою Старостинського округу № 1 с.Маршинці Новоселицького району № 1150 від 26.12.2018 року так і оглянутими в судовому засіданні витягами з погосподарських книг Маршинецької сільської ради Новоселицького району за вказані роки.

Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УPCP, ОСОБА_1 , як голова колгоспного двору та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , як члени колгоспного двору, мали право на рівні частки домогосподарства по АДРЕСА_1 , яке відносилось до майна колгоспного двору та збереглося по теперішній час.

За вказаних обставин, виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР, кожен з членів колгоспного двору домоволодіння по АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та їх неповнолітня донька-позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на день набрання чинності ЗУ «Про власність» 15.04.1991 року мали рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/4 частці домоволодіння кожний.

Разом з тим 04.10.2000 року виконкомом Маршинецької сільської ради Новоселицького району, всупереч нормам чинного законодавства, було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з прилеглими спорудами вказаного домоволодіння, відповідно до якого право власності на вищевказане домоволодіння було визнано в цілому за одним із членів даного колгоспного двору ОСОБА_1 .

На підставі цього свідоцтва, вказаний житловий будинок з прилеглими спорудами був 24.10.2000 року зареєстрований в цілому Чернівецьким обласним БТІ за ОСОБА_1 , у реєстраційну книгу № 4 сторінка № 45 за реєстраційним номером № 727 стор. № 133.

Також встановлено, що 02.11.2000 року приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області Бежан Д.С. було посвідчено договір довічного утримання, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , відповідно до якого ОСОБА_1 , як відчужувач, в цілому передала у власність ОСОБА_5 , як набувачу, житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.2005 року № 20 роз`яснено, що положення ст. ст. 17, 18 ЗУ «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону. До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на двору, частку в його майні.

Враховуючи вказані вище норми та підтвердження членства Позивача ОСОБА_2 в даному дворогосподарстві станом на 15.04.1991 року на правах члена колишнього колгоспного двору, частка такої в даному дворі як співвласника колишнього члена колгоспного двору становить 1/4 частини.

Дана обставина вбачається також з оглянутих судом матеріалів справи, а саме лдокументів на житловий будинок з прилеглими спорудами вказаного, відповідно до яких домоволодіння належало усьому колгоспному двору, членом якого на той час була і ОСОБА_2 .

Таким чином, видача Маршинецькою сільською радою Новоселицького району свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.10.2000 року, тільки на ім`я ОСОБА_1 , як одного члена та голови колгоспного двору, а також послідуюче укладанням договору довічного утримання від 02.11.2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на вказане домоволодіння в цілому, порушує право власності Позивача ОСОБА_2 , оскільки фактично за таких обставин її було позбавлено власної на 1/4 частки даного домоволодіння, як колишнього члена даного колгоспного двору.

Крім того суд вважає, що Позивач - ОСОБА_2 при видачі відповідних правоустанавлюючих документів (свідоцтва про право власності на житловий будинок від 04.10.2000 року та укладення договору довічного утримання від 02.11.2000 року) була позбавлена і права на спадкування своєї 1/12 частки у батьківській спадщині по смерті ОСОБА_4 (батька), частка якого як співвласника члена колишнього колгоспного двору становила 1/4 частки в житловому будинку по АДРЕСА_1 та фактично успадкована була всіма трьома спадкоємцями за законом, зокрема: ОСОБА_1 (мати), ОСОБА_3 (переживша дружина), ОСОБА_2 (донька), що становить розмір правомірно уточненої в судовому засіданні спадкової частки такої як 1/12 (1/4 * 3 = 1/12 ).

Аналізом даних правовстановлюючих документів судом встановлено, що Маршинецька сільська рада Новоселицького району та нотаріус невірно виходили з того, що все нерухоме майно колишнього колгоспного двору, розташованого за адресою АДРЕСА_1 належало тільки ОСОБА_1 , як її приватному одноосібному власнику. Даний висновок є помилковим, так як суперечить вимогам ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР та даним Маршинецької сільської ради, яким право власності на колгоспний двір повинно було бути визнано за всіма його членами, серед яких на той час була і позивач ОСОБА_2 , як неповнолітній член даного колишнього колгоспного двору.

Слід зазначити, що Позивачу, як співвласнику колишнього колгоспного двору та спадкоємцю за законом першої черги, як встановлено в суді не було своєчасно відомо як про вказане свідоцтво про право власності від 04.10.2000 року так і про укладення відповідного договору довічного утримання від 02.11.2000 року. За таких обставин посилання сторони Відповідача ОСОБА_1 на пропуск Позивачем строку позовної давності, щодо захисту прав та інтересів такої, безпідставні.

Згідно ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорююється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Оскільки позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК України, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюється правила про позовну давність.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочин Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За вказаних обставин, суд вважає обґрунтованим звернення Позивача до суду за захистом свого порушеного права у обраний нею спосіб, що повністю відповідає вимогам ст.16 ЦК України та ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У зв`язку із чим, позов ОСОБА_2 в частині визнання частково недійсним в межах 1/3 частини свідоцтва від 04.10.2000 року виданого Маршинецькою сільською радою про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та послідуючого договору довічного утримання від 02.11.2000 року, щодо даного нерухомого майна, в частині 1/3 частки домоволодіння, як і в межах 1/3 частки свідоцтво про право на спадщину за законом серія, номер 2132 на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 16.10.2018 року, виданого приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області Чайка О.М. на ім`я ОСОБА_1 , слід задовольнити.

Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Крім цього, вказане узгоджується з положеннями ст.ст. 21, 393 ЦК України, відповідного до яких суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Посилання Відповідача - ОСОБА_1 , як і його представника щодо пропуску Позивачем строку позовної давності є безпідставним, оскільки Відповідачем не було доведено, що Позивач знала про оформлення права власності на спірне домоволодіння в цілому як в 2000 році за колишнім головою колгоспного двору ОСОБА_1 (бабкою), так і в подальшому до повторного звернення до нотаріуса в 2018 році. Не було відомо позивачу, що встановлено в суді і про послідуюче переоформлення правовстановлюючих документів на домоволодіння (договір пожиттєвлого утримання) за ОСОБА_1 , а тому суд вважає доведеним пояснення Позивача - ОСОБА_12 про те, що їй стало відомо про незаконне позбавлення її частки у спільному майні лише в 2018 році, у зв`язку із чим, підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності по даній справі не має.

Виходячи з змісту ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, стороною Позивача не були підтримані в судовому засіданні дані вимоги про стягнення судових витрат у даній справі. За вказаних обставин, з Відповідачів на користь позивача понесені останнім судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, що раніше були заявлені, не стягуються.

На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 19, 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 21, 203, 215, 216, 236, 316, 319, 321, 328, 391, 392, 393 ЦК України, ст.ст. 120, 123 УРСР, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 208-218 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Вимоги позову ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Житарюк Олександр Іванович до Новоселицької міської ради об`єднаної територіальної громади та ОСОБА_1 , де третьою особою яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору є ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та договору довічного утримання, свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частку житлового будинку, господарських і побутових споруд - задовольнити.

Визнати частково недійсними, в межах 1/3 частки, свідоцтво про право власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 від 24 жовтня 2000 року, виданого Маршинецькою сільською радою Новоселицького району Чернівецької області на ім`я ОСОБА_1 .

Визнати частково недійсним п. 1 договору довічного утримання, в межах 1/3 частки, щодо передачі у власність житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 02 листопада 2000 року в м. Новоселиця Чернівецької області та посвідченого приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області Бежан Д.С. та зареєстрованого в реєстрі № 3686.

Визнати частково недійсним, в межах 1/3 частки, свідоцтво про право на спадщину за законом Серія № 2132 на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , від 16 жовтня 2018 року виданого приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області Чайка О.М. на ім`я ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частку житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом як за спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , як співвласником такого як колишнім членом колгоспного двору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Новоселицький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І.В. Оленчук