Дата документу 09.06.2020 Справа № 337/1399/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/1399/19
Провадження №22-ц/807/2021/20
Головуючий в 1-й інстанції Ширіна С.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Полякова О. З.,
секретарБєлова А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шумського Ігоря Васильовича на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2020 року, постановлену у м. Запоріжжі (повний текст ухвали складено 22 квітня 2020 року) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Хортицький ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), про розстрочку виконання рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочку виконання рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2019 року по цивільній справі ЄУН №337/1399/19 (провадження № 2/337/1372/2019), за яким з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від його заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15.04.2019 р. і до повноліття дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, з нього на користь ОСОБА_2 стягнуті судові витати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. та на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 768,40 грн. ОСОБА_1 просить розстрочити вказане рішення суду строком на 6 місяців зі сплатою не пізніше 25 числа кожного місяця щомісячних платежів у розмірі 3130,50 грн. починаючи з дня набрання ухвалою законної сили. В обґрунтування заяви посилається на наступні обставини. На підставі рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2019 року було видано виконавчі листи, за якими Хортицьким ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), відкрито зведене виконавче провадження. Відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 01.04.2020 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 13782,80 грн., загальна заборгованість за зведеним виконавчим провадженням становить 18782,80 грн. 04.12.2018 року між ним та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дитина ОСОБА_5 . На даний час його теперішня дружина та дитина перебувають у нього на утриманні, а з урахуванням сьогоднішньої ситуації, що відбувається в України, а також відсутність у ОСОБА_1 регулярного та достатнього доходу, утворилась заборгованість у розмірі 18782,80 грн., що утруднює виконання ним рішення суду та призводить до збільшення розміру заборгованості. Через відсутність у ОСОБА_1 можливості погасити одним платежем суму заборгованості, ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною заявою про розстрочку виконання рішення суду.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2020 року, заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Хортицький ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) про розстрочку виконання рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шумського Ігоря Васильовича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідно до ч. 1 ст. 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. Враховуючи тяжке матеріальне становище заявника, знаходження на його утриманні малолітньої дитини та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а також ту обставину, що заявник просить розстрочити заборгованість по аліментам визначену конкретною сумою, яка виникла в зв`язку з довготривалим розглядом справи, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено частково. З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від його заробітку(доходу), щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15.04.2019 р. і до повноліття дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті судові витати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. та з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 24.12.2019. На підставі вказаного рішення суду, позивачу по справі 24 грудня 2019 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя було видано 2 виконавчі листи № 337/1399/19.

Відмовляючи у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається заявник, як на підставу для відстрочення виконання рішення суду, не є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення суду. Заявником не доведено наявність жодних виняткових обставин, що виникли в ході виконання рішення суду та мають особливий характер і ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, з наявністю яких ст. 435 ЦПК України пов`язує можливість здійснити відстрочення виконання судового рішення. На даний час рішення набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Згідно із роз`ясненнями у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

З наведених норм вбачається, що суд може відстрочити чи розстрочити виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Цей обов`язок існує незалежно від наявності рішення суду щодо стягнення аліментів з одного з батьків.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від його заробітку(доходу), щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15.04.2019 р. і до повноліття дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті судові витати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. та з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Відповідно до довідки державного виконавця станом на 01.04.2020 року заборгованість за виконавчим листом №337/1399/19 щодо стягнення аліментів, складає 13782,80 грн., а всього за зведеним виконавчим провадженням №60946284 - 18782,80 грн.

Обов`язок, щодо матеріального забезпечення дитини виник у заявника ОСОБА_1 не з моменту ухвалення рішення, а моменту народження ОСОБА_3 , і за наявності належного виконання вказаного обов`язку заявником, заборгованість за рішенням суду була б меншою або відсутньою. За таких обставин посилання заявника на тривалий розгляд справ, як на підставу виникнення заборгованості є неспроможними.

Окрім цього сам заявник суду апеляційної інстанції зазначив, що на час апеляційного розгляду вказана заборгованість ним повністю сплачена, залишився лише борг зі сплати витрат на правничу допомогу.

Скрутне матеріальне становище, наявність у заявника на утриманні дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є тими обставинами, які можуть бути враховані при розгляді питання про зменшення розміру стягуваних аліментів, і не є підставою для розстрочення виконання рішення суду у розумінні ст. 435 ЦПК України та ч. 1 ст. 197 СК України.

Постановляючи ухвалу у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для розстрочення виконання рішення суду, а тому вимоги скарги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шумського Ігоря Васильовича залишити без задоволення, а ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повна постанова складена 10 червня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков