Єдиний унікальний номер 236/3039/20
Номер провадження 22-ц/804/3341/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Азевича В.Б., Никифоряка Л.П.,

секретар Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 вересня 2020 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення факту, що має юридичне значення (суддя першої інстанції Сердюк Н.В.)

В С Т А Н О В И В:

15 вересня 2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій заявниця просить встановити факт її народження саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 вересня 2020 року у відкриття провадження цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено.

Із вказаною ухвалою суду не погодилась ОСОБА_1 , та подала апеляційну скаргу, вважає, що ухвала постановлена х порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, в своїй заяві просила встановити саме юридичний факт народження та в подальшому без участі суду звернутись до відділу ДРАЦС з заявою про внесення змін до актового запису. Також зазначила, що в заяві про встановлення факту не просила встановлення факту належності документа або свідоцтва. Надала доказ того, що не має можливості або іншого порядку встановлення цього юридичного факту, а саме висновок Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Харків, про відмову у внесенні змін до актового запису.

Наголошує на тому, що в заяві вказувала саме на наслідки, тобто для чого необхідно встановлення факту, що має юридичне значення, а саме підтвердження того, що заявник народилась саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не ІНФОРМАЦІЯ_2 як записано в актовому записі.

ОСОБА_1 просила ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 вересня 2020 року скасувати та направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ОСОБА_1 у судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Представник Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явився про час дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що із змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, поданої заявником в порядку окремого провадження з посиланням на норми ЦПК України убачається, що по суті між заявником та Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), який відмовив ОСОБА_1 у внесенні змін до актового запису цивільного стану, має місце спір, який підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства України.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що звернення ОСОБА_1 до суду з заявою викликане фактичною відмовою Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) внести зміни до відповідного актового запису. Предметом спору щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису за заявою сторони є власне рішення, дії чи бездіяльність відповідного органу, а не наявність в особи особистого немайнового права. Оскарження до суду відмови органів реєстрації актів цивільного стану виправити або змінити запис проводиться в порядку адміністративного судочинства, оскільки діюче законодавство не передбачає встановлення факту неправильності запису в акті громадянського стану та зобов`язання внести такі зміни до актового запису в порядку окремого провадження в рамках цивільного судочинства.

Проте, таких висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на ст. 315-316, 293 ЦПК України, з вимогою встановити юридичний факт, що вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилась саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Актами цивільного стану є події та дії, які невідривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 49 Цивільного кодексу України; далі - ЦК України).

Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи, встановлення її походження, та ін. (ч. 2 ст. 49 ЦК України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у ст. 2 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон).

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (ч. 1 ст. 9 Закону).

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (ч. 1 ст. 22 Закону).

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Відповідно до пункту 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.

У своїй заяві, поданій у порядку окремого провадження, ОСОБА_1 просила встановити юридичний факт, що вона, ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення.

Завдання адміністративного суду у таких справах полягає насамперед у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не має права виходити за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.

Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, ЦК України та іншим законом, не є вичерпним (ч. 3 ст. 270 ЦК України).

Заявник звернувся до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (ч. 1 ст. 273 ЦК України) на відображення достовірної інформації про дату народження ОСОБА_1 в актовому записі, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану.

Так, об`єктом перевірки судами в цій справі є встановлення обставин, що підтверджують або спростовують народження ОСОБА_1 в певний час, та залежно від них вирішення питання про неправильність актового запису про народження в частині дати її народження, а не дотримання Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) процедури розгляду звернення заявника про внесення змін до актового запису про народження № 47 від 09.09.1961 року й оцінка правомірності дій щодо відмови в задоволенні цього звернення.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

З огляду на викладене, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у сторін виник публічно-правовий спір щодо оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження особи, та вважає, що справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства в порядку окремого провадження.

Правовий висновок щодо правильного застосування пункту 2.13 Правил викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року (справа № 425/2737/17), у якій зазначено, що суди за правилами цивільного судочинства повинні встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт народження особи, та залежно від встановлених обставин вирішувати питання про неправильність актового запису і зобов`язання відповідача внести зміни до цього запису. У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема перевіряє, чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду в таких справах полягає насамперед у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не має права виходити за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку, передбаченому главою 6 розділу IV ЦПК України.

Частинами 1, 2 Ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі,прізвище, ім`я, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісті за обставин, що загрожували її смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі суд першої інстанції мав врахувати наведені вимоги закону, що регулюють особливості розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з`ясувати, чи підлягають такі факти встановлення в порядку окремого провадження та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 вересня 2020 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

В.Б. Азевич

Л.П. Никифоряк

Повний текст судового рішення складено 09.12.2020 року.

Суддя-доповідач О.В. Халаджи