ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року м. Чернівці

справа № 723/4167/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Вовкун Н.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

учасники справи

позивач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сторожинецького районного суд Чернівецької області від 4 грудня 2019 року, головуючий у першій інстанції Бужора В.Т.

встановила:

ОСОБА_3 у листопаді 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Зазначала, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрований виконавчим комітетом Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області 24 жовтня 2001 року актовим записом №22.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2017 року шлюб розірвано.

За час шлюбу здійснено будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 на земельній ділянці цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового

Справа №723/4167/18 Головуючий у 1 інстанції Бужора В.Т.

Провадження №22-ц/822/216/20 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га

кадастровий номер :02:001:0048, яка належить ОСОБА_4 .

Вказувала, що житловий будинок АДРЕСА_1 є об`єктом незавершеного будівництва, ОСОБА_4 не вживаються заходи до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації з метою уникнення поділу.

Посилалася на те, що участь ОСОБА_3 коштами у здійсненні незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 є більшою, ОСОБА_4 не працював, не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї.

Також на утриманні ОСОБА_3 перебуває неповнолітня дитина ОСОБА_5 , рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 вересня 2018 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 в сумі 1150 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, які є меншими прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є недостатніми для забезпечення фізичного та духовного розвитку дитини.

Тому частка ОСОБА_3 у спільному майні подружжя незавершеному будівництві житлового будинку АДРЕСА_1 має бути збільшена до 70/100 ідеальних часток.

Просила визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнати право власності ОСОБА_4 на 30/100 ідеальних частин незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати право власності ОСОБА_3 на 70/100 ідеальних частин незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 .

Право спільної сумісної власності подружжя на майно припинити.

ОСОБА_3 змінила позовні вимоги, просила визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0048, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

Визнати право власності ОСОБА_4 на 30/100 ідеальних частин незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 та 30/100 ідеальних частин земельної ділянки цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0048, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

Визнати право власності ОСОБА_3 на 70/100 ідеальних частин незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 та 70/100 ідеальних частин земельної ділянки цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0048, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

Залишити у власності ОСОБА_3 незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0048, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію частки у спільному майні подружжя в сумі 402000 грн.

Право спільної сумісної власності подружжя на майно припинити.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 4 грудня 2019 року у позові відмовлено.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 4 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити.

Зазначає про незастосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, ч.1, 2 ст.60, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 СК України

Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_4 не вживаються заходи до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації з метою уникнення поділу, у ОСОБА_4 є передбачена законом можливість визнати право власності на самочинно збудоване майно шляхом звернення до суду.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 не надано.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.316, ч.1 ст.317, ч.1, 2 ст.328, ч.1 ст.376 ЦК України, ч.1 ст.57 СК України, п.2.3 глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року № 55 та дійшов висновку про відсутність підстав для захисту права ОСОБА_3 у спосіб визнання права власності ОСОБА_3 на 70/100 ідеальних частин незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 та 70/100 ідеальних частин земельної ділянки цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0048, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , поділ майна.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на те, що незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, земельна ділянка цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0048, яка знаходиться по АДРЕСА_1 набута ОСОБА_4 внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю ОСОБА_4 .

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 4 грудня 2019 року відповідає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

При цьому згідно із п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_3 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки; визнання права власності ОСОБА_4 на 30/100 ідеальних частин незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 та 30/100 ідеальних частин земельної ділянки, права власності ОСОБА_3 - на 70/100 ідеальних частин незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 та 70/100 ідеальних частин земельної ділянки; поділ майна подружжя шляхом залишення у власності ОСОБА_3 незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, стягнення на користь ОСОБА_4 грошової компенсації частки у спільному майні подружжя в сумі 402000 грн.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначала право спільної сумісної власності подружжя на незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 , який не прийнятий до експлуатації, на земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що за час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 самочинно здійснено незавершене будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 набуто право власності на земельну ділянку в с.Ропча Сторожинецбкого району Чернівецької області цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0048.

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у ст. 69 СК України.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини першої, другої, третьої, четвертої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю.

За змістом абз.2, 3 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Згідно висновку судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної, експертизи судового експерта Лещишина В.В. від 13 травня 2019 року №19006 будівельна готовність незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 становить 87%, технічна можливість поділу будинку по АДРЕСА_1 на дві ізольовані частини (квартири) з двома ізольованими входами відповідно до ідеальних часток співвласників у співвідношенні 70/100 до 30/100 в умовах існуючого планування та існуючих конструктивних рішень відсутня.

Поділ житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , на дві ізольовані частини (квартири) з двома ізольованими входами є технічно можливим в частках, близьких до ідеальних часток співвласників (у співвідношенні 70/100 до 30/100) з відхиленням від розміру ідеальних часток.

Ринкова вартість житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 становить 1339700 грн.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року № 55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України.

Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

У розумінні ч.1 ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15.

За змістом абз.1, 2 ч.1 ст.27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки.

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Згідно із ч.1 ст.31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

У матеріалах справи відсутні відомості про видачу ОСОБА_4 будівельного паспорту на будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 .

Таки чином будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 здійснено без розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації.

Відповідно довідки Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 10 серпня 2017 року №356 житловий будинок АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом.

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказу

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі визнаються обставини, що незавершене будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 є самочинним.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що самочинне незавершене будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 не може бути предметом поділу.

Не можна погодитися з посиланням ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на наявність підстав для визнання права власності ОСОБА_3 на 70/100 частин земельної ділянки по АДРЕСА_1

Судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0048, яка знаходиться по АДРЕСА_1 набута ОСОБА_4 внаслідок приватизації.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Колегією суддів з огляду на виключне значення доказу для правильного вирішення справи прийнято копію рішення 14 сесії 5 скликання Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 16 травня 2008 року №33/14-2008.

За змістом приєднаного до матеріалів справи рішення 14 сесії 5 скликання Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 16 травня 2008 року №33/14-2008 року затверджено проект відведення земельної ділянки ОСОБА_4 цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га безоплатно у власність.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована в с.Ропча Строжинецбкого району Чернівецької області, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га на підставі рішення Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 16 травня 2008 року №33/14-2008 року.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

На підставі ч.1 ст.120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або

споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій

вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах,

встановлених договором.

З огляду на те, що ОСОБА_3 не набуто право власності на самочинне незавершене будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 , до ОСОБА_3 не переходить право власності на 70/100 ідеальних частин земельної ділянки цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0048, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

У такому разі суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 4 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 9 березня 2020 року.

Головуючий Половінкіна Н.Ю.

Судді Кулянда М.І.

Одинак О.О.