КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/13756/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5326/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Заставенко М.О., по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 11 468,50 грн. за кредитним договором №б/н від 27 грудня 2012 року та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 27 грудня 2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 4 957,81 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складають між ними кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказував, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в розмірі, встановленому договором.

Відповідач не виконав зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 11 червня 2019 року утворилася заборгованість, яку просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі - 11 468,50 грн., яка складається з наступного: 2 853,52 грн. - заборгованість за кредитом; 2 275,36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 592,86 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 746,76 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди (а.с. 1-2).

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 853,52 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. У решті вимог відмовлено (а.с. 50-54).

Не погодившись із заочним рішенням районного суду, 30 січня 2020 року представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Крилова О.Л. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення просила його скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а в іншій частині рішення залишити без змін (а.с. 56-60).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не дослідив належним чином докази про справі, оскільки заборгованість виникла саме з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 27 грудня 2012 року. Зокрема суд не звернув уваги на те, що відповідач, користуючись кредитними коштами та частково погашаючи заборгованість за кредитом, підтвердила укладення кредитного договору із банком на відповідних умовах. Так, Генеральною угодою, яка укладена з відповідачем, визначена сума кредиту 4 957,82 грн., процентна ставка 1,5% на місяць, пеня та штраф, а також спосіб оплати та строки. Тобто при укладенні Генеральної угоди між сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору, а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення процентів, пені та штрафу. Позивачем до суду надано було копію Генеральної угоди, проте, суд неналежно дослідив докази у справі. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, районний суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Контррозрахунок заборгованості не здійснювався, клопотання щодо проведення судової експертизи відповідачем не заявлялися, тому наявні всі підстави для задоволення позовних вимог.

ОСОБА_1 не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 28 грудня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 4).

За змістом анкети-заяви відповідач погодилася, що вищевказана анкета-заява, разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та Правилами надавання банківських послуг», а також «Тарифами» становить договір про надання банківських послуг.

Анкета-заява не містить інформацію яку саме з перелічених в ній карток бажала замовити відповідач та яка була видана платіжна (кредитна) картка, строк дії цієї картки та який рахунок відкривається на ім`я відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт №б/н від 27 грудня 2012 року (а.с. 5).

Згідно з п. 1.1.2. заборгованість з дати підписання Генеральної угоди складає 5 419,42 грн.

За змістом п. 2.1. Генеральної угоди Банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 4 957,82 грн. на строк 60 місяців з 27 грудня 2012 року по 31 грудня 2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 4 957,82 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця шляхом внесення щомісячних платежів у сумі 126,57 грн. для погашення заборгованості по кредиту.

Пунктом 2.2. Генеральної угоди встановлено, що при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, передбачених в Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день по зобов`язаннях, строк яких не настав, сторони узгодили, що строк повернення кредиту рахується 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32 дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 891,03 грн.

Пунктом 2.8. Генеральної угоди встановлено, що при порушенні умов кредиту щодо погашення заборгованості позичальник виплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та Правилах за кожен день прострочення.

Згідно з п. 2.9. Генеральної угоди процентна ставка по кредиту може змінюватися в залежності від змін облікової ставки НБУ чи в інших випадках у відповідності до Умов та Правил.

Пунктом 2.11. Генеральної угоди передбачено, що позичальник доручає банку здійснювати погашення заборгованості по кредиту в передбачені строки за рахунок коштів, розміщених на будь-якому відкритому в банку рахунку відповідно до Умов та правил.

У Генеральній угоді позичальник вказала, що вона ознайомилася і згодна з Умовами і Правилами, своїм підписом підтвердила факт надання повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Також позичальник вказала, що згодна, що ця Генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складає між нею і банком кредитний договір (а.с. 5).

До Генеральної угоди було додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256 (а.с. 6-29).

До позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» долучив розрахунок заборгованості за договором №б/н від 27 грудня 2012 року, укладеного між Банком та клієнтом ОСОБА_1 , за якими станом на 11 червня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі - 11 468,50 грн., яка складається з наступного: 2 853,52 грн. - заборгованість за кредитом; 2 275,36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 592,86 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 746,76 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди (а.с. 3).

Банківську виписку про рух коштів по картковому рахунку відповідача позивач не надавав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і штраф за несвоєчасну сплату кредиту, проценти за користування кредитними коштами.

Пунктом 2.8. Генеральної угоди встановлено, що при порушенні умов кредиту щодо погашення заборгованості позичальник виплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та Правилах за кожен день прострочення.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування посилався на Генеральну угоду та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву та Генеральну угоду, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені за прострочення погашення кредиту, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27 грудня 2012 року. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили письмово відповідальність у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

При цьому, суд першої інстанції, задовольняючи позов лише в частині стягнення з відповідача тіла кредиту, не звернув уваги на те, що пунктом2.1. Генеральної угоди передбачено сплату відсотків в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця шляхом внесення щомісячних платежів у сумі 126,57 грн. для погашення заборгованості по кредиту.

Також пунктом 2.2. Генеральної угоди передбачено, що позичальник сплачує банку штраф в розмірі 891,03 грн. у разі прострочення. При цьому, позивач просив стягнути з відповідача штраф у меншому розмірі, а саме 746,76 грн.

З огляду на наведене, вимоги Банку про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 2 275,36 грн. та штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у розмірі 746,76 грн. підлягають задоволенню.

Разом з тим, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею та комісією у розмірі 5 592,86 грн. задоволенню не підлягають, оскільки у Генеральній угоді та заяві, підписаній сторонами, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника на користь Банку суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 2 853,52 грн.

На підставі вищевказаних вимог законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача тіла кредиту, проте, необґрунтовано відмовив в задоволенні позову про стягнення з відповідача процентів та штрафу.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог (35,08%) 1010,83 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого Банком підтверджується платіжним дорученням (а.с. 61).

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом і штрафу та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () - 2 275 (дві тисячі двісті сімдесят п`ять) грн. 36 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом та штраф у сумі 746 (сімсот сорок шість) грн. 76 коп. за договором № б/н від 27 грудня 2012 року.

В іншій частині заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () - 1 010грн. (одна тисяча десять) грн. 83 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова