Номер провадження: 22-ц/813/284/20
Номер справи місцевого суду: 2-6635/06
Головуючий у першій інстанції Кравець О.О.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,

переглянувши справу №2-6635/06 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб Шостої одеської державної нотаріальної контори, садового товариства «Зв`язківець», за участю органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності за апеляційною скаргою Одеської міської ради та заявою представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про приєднання до апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 7 грудня 2006 року у складі судді Кравець О.О., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 2 листопада 2006 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після його смерті відкрилась спадщина на садовий будинок загальною площею 234,8 кв.м, розташований за адресом: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 218 кв.м у садовому товаристві «Зв`язківець». За життя ОСОБА_5 не отримав правовстановлюючі документи на садовий будинок, свідоцтво про право власності на садовий будинок було видано після його смерті, що стало перешкодою для оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Позивач ОСОБА_1 зазначила, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 , тому як дружина має право власності на Ѕ частку садового будинку. Після смерті чоловіка її було прийнято в члени садового товариства та за нею закріплено земельну ділянку. Посилаючись на наявність спору з відповідачем ОСОБА_2 як дочкою померлого щодо частки у спадщині, позивач ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на Ѕ частку садового будинку загальною площею 234,8 кв.м, розташованого в АДРЕСА_1 , як на спільне майно подружжя та на ј частку цього ж будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.3-5).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 3 листопада 2006 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.1).

7 грудня 2006 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 подали суду заяву про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі з цих підстав (т.1 а.с.53).

За умовами мирової угоди у садовому будинку, що складається з будинку літ. «А» площею 234,8 кв.м, вбиральні, душу літ. «Б», розташованому в АДРЕСА_1 , переходить ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку як на частку у спільному майні подружжя та на ј частку садового будинку в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 ; переходить ОСОБА_2 право власності на ј частку садового будинку в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 (т.1 а.с.54).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 7 грудня 2006 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за якою: передається ОСОБА_2 у власність ј частка садового будинку, яка складається з літ. «А» загальною площею 234,8 кв.м, вбиральні, душу літ. «Б», які розташовані за адресом: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 ; передається ОСОБА_1 у власність Ѕ частка садового будинку, яка складається з літ. «А» загальною площею 234,8 кв.м, вбиральні, душу літ. «Б», які розташовані за адресом: АДРЕСА_1 , як частка у спільному майні подружжя, та ј частка в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 ; провадження у справі закрито (т.1 а.с.56-58).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 9 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на ухвалу суду про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі.

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить ухвалу суду першої інстанції про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.1 а.с.61-69).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість ухвали з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Одеська міська рада звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2. (до зміни прізвища ОСОБА_2 ) про скасування рішення державного реєстратора від 25 квітня 2018 року №40809614 та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва за адресом: АДРЕСА_1 . В ході підготовки даного позову стало відомо про наявність ухвали Київського районного суду м. Одеси від 7 грудня 2006 року в справі №2-6635/06 про затвердження мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (після зміни прізвища ОСОБА_2 ) щодо об`єкту будівництва за адресом: АДРЕСА_1 . Затверджуючи мирову угоду, суд фактично легітимізував об`єкт самочинного будівництва, розподіливши частки у власності між учасниками справи, що є незаконним. Одеська міська рада не була залучена до участі в справі, суд порушив права ради як уповноваженого власника земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси, зокрема щодо земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майне, що підпадає під ознаки самочинного будівництва. Офіційне підтвердження оскаржуваною ухвалою права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці комунальної власності, яка не відводилась у встановленому порядку для розміщення такого об`єкта, прямо порушує права територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. Рішень щодо передачі будь-яким особам у власність або користування земельної ділянки, на якій розташований даний будинок, Одеська міська рада не приймала. Тому наявність державної реєстрації на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 7 грудня 2006 року (справа №2-6635/06) є перешкодою у здійсненні Одеською міською радою владних повноважень щодо володіння, користування і розпорядження землями комунальної власності, де розміщено вказане майно. Крім того, суд не мав правових підстав для затвердження мирової угоди, так як на момент смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на спірний будинок не було зареєстровано за померлим, як наслідок в силу положень статті 1218 ЦК України садовий будинок не увійшов до складу спадщини та не був успадкований. Таким чином, безпідставним та таким, що суперечить статтям 1218, 1220 ЦК України, є рішення суду щодо розподілу часток у праві власності, яке у померлого не виникло та, відповідно, не могло бути успадковане. Видане 16 березня 2006 року на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 22 квітня 2005 року №590/А свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на садовий будинок не може бути прийнято, так як свідоцтво видано після смерті ОСОБА_5 , цивільна правоздатність якого як фізичної особи припинилася у момент його смерті. Отже, реєстрація за померлим права власності на садовий будинок не могла відбутися, суд дані обставини не перевірив, як наслідок прийняв незаконне судове рішення. Спадкоємці померлого ОСОБА_5 мали звернутися до Одеської міської ради як власника земельної ділянки про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва та у такий спосіб захистити свої майнові права. Вимога про визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на Ѕ частку садового будинку як спільного майна подружжя мала б бути звернута до Одеської міської ради як власника земельної ділянки, на якій знаходився об`єкт самочинного будівництва, так як за життя померлий чоловік право власності на вказаний садовий будинок не набув. Крім того, між сторонами взагалі відсутній був правовий спір, який вирішував суд, так як відповідач не висловлював заперечень щодо заявленого позову, мирова угода повністю відтворює позовні вимоги. Водночас, відповідно до положень статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. У даному випадку укладенням мирової угоди сторони у справі підмінили визнання відповідачем позову. ОСОБА_2 на момент підписання мирової угоди була неповнолітньою, суд не залучив до участі в справі представника неповнолітньої особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Тобто, у даній справі мирова угода була підписана неповнолітньою особою за відсутності у нього будь-якого представника у справі, який представляв її інтереси або надавав їй правову допомогу.

16 грудня 2019 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про приєднання до апеляційної скарги Одеської міської ради (т.1 а.с.85-90).

За змістом заяви про приєднання до апеляційної скарги будівництво об`єкта по АДРЕСА_1 обмежило право власності ОСОБА_4 , оскільки частина незаконно збудованого садового будинку знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_4 кадастровий номер :33:019:0050.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заяви про приєднання до апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та заяви про приєднання, скасування ухвали суду про закриття провадження у справі з підстав укладення сторонами мирової угоди та визнання її судом і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України).

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 38 років (т.1 а.с.6).

ОСОБА_5 (до укладення шлюбу ОСОБА_5 ) перебував у шлюбі з ОСОБА_1 з 7 серпня 1988 року (т.1 а.с.8).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (т.1 а.с.7).

За даними відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області станом на 1 липня 2020 року ОСОБА_2 змінила 17 листопада 2008 року прізвище на ОСОБА_2 .

Свідоцтво про право власності на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_5 видано Виконавчим комітетом Одеської міської ради 16 березня 2006 року. На підставі вказаного свідоцтва КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 24 березня 2006 року проведено реєстрацію права власності ОСОБА_5 на нерухоме майно (т.1 а.с.9, 10).

Рішенням садового товариства «Зв`язківець» (протокол №2 від 12 липня 2005 року) ОСОБА_5 у зв`язку зі смертю виключений зі складу садового товариства, його земельну ділянку площею 218 кв.м по АДРЕСА_1 передано його дружині ОСОБА_1 після прийняття її в члени садового товариства (т.1 а.с.11-13).

Спадкову справу №618/2005 до майна померлого ОСОБА_5 заведено 30 серпня 2005 року Шостою одеською державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 . У спадковій справі оформлені спадкові права на квартиру АДРЕСА_2 видачею спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину (т.1 а.с.30-52).

Наявні в справі матеріали спадкової справи не містить відмови нотаріуса у оформленні спадкових прав на нерухоме майно, розташоване по АДРЕСА_1 .

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частку садового будинку по АДРЕСА_1 як частку в спільному майні подружжя, визнання права власності на ј частку вказаного майна в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка подано до суду 2 листопада 2006 року.

Із аналізу викладеного встановлено, що свідоцтво про право приватної власності ОСОБА_5 на садовий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , було видане Виконавчим комітетом Одеської місткої ради після смерті ОСОБА_5 , реєстрація права власності ОСОБА_5 на вказаний будинок бюро технічної інвентаризація проведена після смерті ОСОБА_5 , отже, на день смерті ОСОБА_5 не був власником садового будинку як об`єкту нерухомого майна, так як помер до того, як на його ім`я було видано правовстановлюючі документи. Як наслідок, відповідно до положень частини 1 статті 1218 ЦК України садовий будинок по АДРЕСА_1 як об`єкт нерухомого майна не увійшов до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 .

Укладення мирової угоди та, відповідно, визнання такої судом щодо майна, яке як об`єкт нерухомого майна за життя не належало ОСОБА_5 , є незаконним. Суд на дане увагу не звернув, чим грубо порушив норми матеріального права.

В справі відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 , з огляду на що доводи Одеської міської ради щодо порушення оскаржуваною ухвалою права комунальної власності територіальної громади міста Одеси в особі уповноваженого органу Одеської міської ради на земельну ділянку, на якій здійснено будівництво, приймаються.

Заява представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про приєднання до апеляційної скарги також приймається, так як така обґрунтована частковим знаходженням будівництва на належній ОСОБА_4 земельній ділянці кадастровий номер 511013690:33:019:0050, що наразі не спростовано ОСОБА_1 .

Наявна в справі довідка садового товариства «Зв`язківець» щодо належності земельної ділянки по АДРЕСА_1 не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку.

Крім того, ОСОБА_1 подано до суду позов до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто подано позов до неповнолітньої особи; мирову угоду укладено 7 грудня 2006 року та, відповідно, визнано судом 7 грудня 2006 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем неповнолітньою ОСОБА_2 , при цьому неповнолітня особа не могла в даному випадку бути представленою законним представником ОСОБА_1 , так як ОСОБА_1 як позивач у справі не могла одночасно здійснювати представництво в суді відповідача неповнолітньої дочки ОСОБА_2 як законний представник, орган опіки та піклування для представництва інтересів неповнолітнього відповідача залучений до участі в справі не був, що є грубим порушенням норм процесуального права (орган опіки та піклування лише був присутній в суді, але рішення органу опіки та піклування на те, щоб представляти відповідача неповнолітню ОСОБА_2 , батько якої помер, а мати є позивачем у справі, в справі відсутнє).

Положеннями статті 175 ЦПК України в редакції 2004 року, що був чинний на час постановлення судом першої інстанції ухвали про визнання мирової угоди та закриття з цих підстав провадження у справі, було передбачено, що мирова угода укладається між сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову; якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд мав постановити ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжити судовий розгляд.

Умови мирової угоди суперечили нормам матеріального права, що регулюють набуття права власності на нерухоме майно, спадкування нерухомого майна, з огляду на що суд не мав правових підстав для визнання мирової угоди. Крім того, представництво інтересів неповнолітнього відповідача ОСОБА_2 не було забезпечено, позивач ОСОБА_1 не могла в одній особі бути позивачем та представником (законним представником) відповідача. Фактично суд визнав мирову угоду, де стороною була неповнолітня особа, тобто особа, яка мала неповну цивільну дієздатність, без належного представника цієї особи.

Діючі норми Цивільного процесуального кодексу України в редакції 2017 року містять аналогічні процесуальні норми щодо мирової угоди та прийняття такої судом.

Оскаржувана ухвала як така, що постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали про визнання мирової угоди та закриття з цих підстав провадження у справі, підлягає скасуванню, справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до положень частин 4,5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Учасники справи в судове засідання 12 листопада 2020 року завчасно повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи; учасниками справи надіслано суду заяви (клопотання) про розгляд справи за їх відсутності; щодо позивача та відповідача, то дані учасники справи повідомлялися на всі наявні в справі адреси (на адресу реєстрації місця проживання станом на дату звернення до суду, на змінену в подальшому адресу реєстрації місця проживання, на адресу місця знаходження спірного майна тощо), проте від отримання кореспонденції суду ухилялися. Справа в провадженні суду апеляційної інстанції з листопада 2019 року; дані про рух справи знаходяться на сайті «Судова влада»; учасники справи мали достатньо процесуального часу для надання суду письмового обґрунтування власних позицій. З огляду на те, що оголошені в країні карантинні заходи не мають прогнозованості у своєму продовженні надалі, в справі наявні матеріали для прийняття рішення, скасування ухвали про закриття провадження у справі з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду не є вирішенням судом апеляційної інстанції спору тощо, то справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи у сенсі положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, ст.ст.379, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Одеської міської ради, заяву представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про приєднання до апеляційної скарги задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 7 грудня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб Шостої одеської державної нотаріальної контори, садового товариства «Зв`язківець», за участю органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності - скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 7 грудня 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова