Номер провадження: 22-ц/813/3562/20
Номер справи місцевого суду: 522/605/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М.,Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2018 року у складі судді Бондара В.Я.

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 , та з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила визнати протиправними дії відповідача стосовно припинення централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення нежитлових приміщень, що розташовані по АДРЕСА_1 , з підстав заборгованості по сплаті позивачем за комунальні послуги водопостачання та водовідведення на підставі наряду-заказу №500302 від 28 вересня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що діючим законодавством передбачена безперебійність надання комунальних послуг та не передбачена можливість відключення споживача від централізованого постачання холодної та гарячої води та водовідведення у разі несвоєчасного внесення ним платежів за надані послуги. У випадку обмеження централізованого постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення нежитлових приміщень, які належать позивачу, останній не зможе користуватися своєю нерухомістю за цільовим призначенням.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, стягнути витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 24.01.2013 між ОСОБА_2 та відповідачем було укладено договір про надання централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідно до п.2.3.2 договору виробник має право відмовитись від виконання зобов`язань цього договору, у разі порушення споживачем пункту стосовно своєчасної і повної оплати послуг водопостачання та водовідведення, скидання ненормативно - очищених стоків, при виникненні заборгованості. Послуги з подачі води та приймання стоків надаються позивачу в обсягах встановлених об`ємів (лімітів) 17,7 м.куб. на місяць (п.1.1 договору). Однак, за даними по водокористуванню з 2014 року по березень 2018 року споживачем було перевищено об`єм водокористування, у зв`язку з чим водоканалом була розрахована сума за перевищення ліміту у наступних розмірах по об`єктам: АДРЕСА_2 ,168 (г), у розмірі 45030,77 грн за період з січня 2014 року по березень 2017 року; АДРЕСА_3 ,2, у розмірі 20615,00 грн за період з січня 2014 року по грудень 2017 року; Миколаївська дорога,168 (б), у розмірі 22494,69 грн за період з січня 2014 року по січень 2018 року. Загальна сума заборгованості складає 88140,46 грн. Водопостачання до об`єктів позивача не припинялось. 26.09.2016 відповідач видав Наряд-заказ №500302 на виконання робіт про припинення надання послуг водопостачання і водовідведення, за адресою: АДРЕСА_2 б АДРЕСА_4 . На підставі Наряду-заказу №500302 було складено акт №7733 від 30.09.2016 про неможливість проведення робіт про припинення надання послуг водопостачання і водовідведення, за адресою: АДРЕСА_2 б), у зв`язку з відсутністю допуску на об`єкт. Отже, предмет спору відсутній.

У судове засідання 25.02.2020 представники позивача та третьої особи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про день, час і місце розгляду справи.

У судовому засіданні 25.02.2020 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

26 грудня 1985 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_2 .

На підставі договору купівлі - продажу № 5350 від 19 грудня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по 476/5000 частин нежитлової будівлі водної станції, за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі договору купівлі - продажу № 5018 від 13 листопада 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по 1/8 частин нежитлової будівлі адміністративно-культурного центру, за адресою: АДРЕСА_2 .

24 січня 2013 року між ОСОБА_2 та відповідачем було укладено договір № 6717/3 про надання централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до дислокації об`єктів, їх місцезнаходженням є АДРЕСА_1 .

Згідно з розпискою ОСОБА_1 не заперечувала проти того, що на її чоловіка ОСОБА_2 був укладений договір водопостачання та водовідведення на об`єкти, за адресами: АДРЕСА_1 .

Згідно з розрахунком відповідача, за даними по водокористуванню з 2014 року по березень 2018 року споживачем було перевищено об`єм водокористування, у зв`язку з чим водоканалом була розрахована сума за перевищення ліміту у наступних розмірах по об`єктам: АДРЕСА_2 ,168 (г), у розмірі 45030,77 грн за період з січня 2014 року по березень 2017 року; АДРЕСА_3 ,2, у розмірі 20615,00 грн за період з січня 2014 року по грудень 2017 року; Миколаївська дорога,168 (б), у розмірі 22494,69 грн за період з січня 2014 року по січень 2018 року. Загальна сума заборгованості складає 88140,46 грн.

Відповідачем було винесено ОСОБА_2 досудове попередження № 27-ти від 25 квітня 2014 року з вимогою про погашення боргу та попередженням про припинення надання послуг.

28 вересня 2016 року відповідач видав Наряд-заказ №500302 на виконання робіт: припинення надання послуг водопостачання та водовідведення, за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі Наряд-заказу №500302 було складено Акт №7733 від 30 вересня 2016 року про неможливість проведення робіт про припинення надання послуг водопостачання та водовідведення, у зв`язку відсутністю допуску на об`єкт.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що жодним законом не передбачено право виконавця послуг припинити водопостачання у разі несвоєчасної оплати споживачем наданих йому послуг.

Разом із тим повністю погодитися з висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Встановлено, що відносини водопостачання між ОСОБА_2 та відповідачем врегульовані договором №6717/13 про надання централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до п.2.2.1 цього договору виробник зобов`язується подавати споживачу холодну питну воду, приймати стоки у відповідності зі станом мережі та споруд водовідведення та каналізації.

Згідно з п.2.4.15 договору споживач зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати послуги водопостачання та водовідведення, скидання ненормативно - очищених стоків і інші платежі, передбачені Правилами водокористування і Правилами приймання стічних вод, і умовами дійсного договору.

Відповідно до п.2.3.2 договору №6717/3 від 24.01.2013 виробник має право відмовитись від виконання зобов`язань цього договору, визначених п.2.2.1, у разі порушення споживачем п.2.4.15 договору, при виникненні заборгованості.

Відповідно до п.1.1 договору послуги з подачі води та приймання стоків надаються в обсягах встановлених об`ємів 317,7 м. куб. на місяць.

Згідно з п.1.2 договору споживач зобов`язався своєчасно сплачувати надані йому послуги водопостачання та водовідведення.

Наявність заборгованості фактично не оспорена.

Отже, взаємні зобов"язання сторін та наслідки їх невиконання визначені договором, яким передбачено право відповідача на припинення водопостачання у разі наявності заборгованості за оплату послуг, що залишилося поза увагою суду.

Зміст позовної заяви ОСОБА_1 та заперечень щодо надання нею згоди на укладання договору водопостачання на ім`я ОСОБА_2 свідчить про те, що існування договірних відносин з відповідачем нею не визнається, а визнання дій протиправними стосується припинення централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення нежитлових приміщень з підстав заборгованості ОСОБА_2 на підставі наряду заказу №500302 від 28.09.2016.

Водночас ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками об`єктів, які забезпечуються водопостачанням (а.с.9-14), а додаток до договору про їх дислокацію свідчить про те, що договір про надання послуг водопостачання та водовідведення укладений щодо об`єктів в цілому (а.с.36).

Отже, до визнання договору №6717/3 про надання централізованого водопостачання та водовідведення від 24 січня 2013 року недійсним в частині його укладання щодо частки об`єкту ОСОБА_1 , діє презумпція правомірності правочину, який є обов`язковим до виконання, та допускає поведінку його учасників у визначених ним межах.

Таким чином, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому рішення суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про визнання протиправними дій відповідача стосовно припинення централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення нежитлових приміщень, що розташовані по АДРЕСА_1 , з підстав заборгованості по сплаті ОСОБА_1 за комунальні послуги на підставі наряду-заказу від 28.09.2016 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 11.03.2020.

Головуючий:

Судді: