УХВАЛА

04 березня 2020 року

м. Київ

справа № 380/1066/19

провадження № 61-3535ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Безуглою Іванною Сергіївною , на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 04 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про встановлення права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 06 серпня 2014 року № 16,

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2020 року ОСОБА_1 через свого представника Безуглу І. С. звернулася з касаційною скаргою на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 04 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року у даній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона оформлена з порушенням вимог статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно допункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеногоу постанові Верховного Суду, крім випадкунаявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Оскільки посилань на вказані випадки касаційна скарга не містить, заявникові необхідно подати до Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити підставу (підстави), передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.

Касаційну скаргу заявником адресовано до Верховного Суду України, однак відповідно до вимог статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. Таким чином, ОСОБА_1 необхідно уточнити найменування суду, до якого подається скарга.

Також, до касаційної скарги на підтвердження повноважень представника додано ордер на надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Безуглою І. С. у Верховному Суді України, а не у Верховному Суді.

Крім того, заявникові слід уточнити рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується, оскільки у прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_1 в особі свого представника Безуглої І. С. просить скасувати, зокрема, постанову Київського апеляційного суду, однак не зазначає дату її прийняття.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявникові строк для усунення зазначених недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Безуглою Іванною Сергіївною , на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 04 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 31 березня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов