Постанова

Іменем України

17 березня 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/5041/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргуАкціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Оболонського районного суду м. Києва

в складі судді Майбоженко А.М.

від 22 жовтня 2019 року

у цивільній справі №756/4832/18 Оболонського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк", Банк) про захист прав споживачів та стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначила, що 04.08.2016 між нею та АТ КБ "ПриватБанк" укладено договір про відкриття банківського рахунку. 21.11.2017 з її карткового рахунку було несанкціоновано списано грошові кошти в сумі 6500,00 грн, про що негайно вона повідомила Банк та заблокувала картковий рахунок.

Позивачка, посилаючись на те, що грошових коштів вона не знімала, не уповноважувала іншу особу на зняття коштів, свій паспорт, платіжну картку та мобільний телефон не втрачала та нікому не передавала, а підпис, що міститься на видатковому ордері про видачу готівки їй не належить, просила стягнути з АТ КБ "ПриватБанк" грошові кошти в сумі 6500,00 грн, які були списані з карткового рахунку внаслідок несанкціонованих дій.

Крім того, посилаючись на те, що списання грошових коштів було здійснено з вини АТ КБ "ПриватБанк", просила на підставі ст. 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" стягнути з відповідача пеню за 143 дні, починаючи з 21.11.2017, в сумі 929,50 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 6 500,00 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги письмового доказу - видаткового ордеру від 21.11.2017 з тих підстав, що позивачка заперечувала наявність саме її підпису на ордері. Водночас суд не врахував, що для з`ясування факту належності підпису позивачу або іншій особі необхідне проведення судової почеркознавчої експертизи, про призначення якої ОСОБА_1 не заявляла клопотання.

Судом не враховано, що позивачем не надано жодного доказу в підтвердження того, що 21.11.2017 вона не мала об`єктивної можливості відвідати відділення Банку та зняти грошові кошти, а також того, що 21.11.2017 у цьому ж відділенні позивачка здійснювала оплату за житлово-комунальні послуги.

За наведених обставин просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22.10.2019 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Позивачка своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк" укладено договір №SAMDNWFC21 про відкриття банківського рахунку.

Згідно виписки від 29.12.2017 по картковому рахунку позивачки 21 листопада 2017 року о 15 год 01 хв з картки-рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 знято грошові кошти у сумі 6 500,00 грн.

Стягуючи з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 6500,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів на спростування доводів позивача, а також доказів які б спростовували відсутність вини відповідача у списанні грошових коштів.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач вказував на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення з Банку грошових коштів в сумі 6 500,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно заяви на видачу готівки (видаткового ордеру) 21.11.2017 ОСОБА_1 видано грошові кошти в сумі 6500,00 грн (а.с. 7). На видатковому ордері міститься підпис отримувача коштів.

Колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги, що позивачем не спростовано, що підпис на видатковому ордері не належить ОСОБА_1 , оскільки на спростування даного факту остання не надала до суду належного доказу.

При цьому, колегія суддів враховує, що у справах про захист прав споживачів доказування покладається на сторону відповідача. Відповідач на спростування доводів позивача щодо незаконної транзакції надав видатковий ордер на ім'я ОСОБА_1 з підписом особи, яка отримала кошти.

Однак, позивачка посилаючись в позовній заяві на те, що підпис на видатковому ордері їй не належить, належних доказів на підтвердження даного факту не надала, яким є висновок судової почеркознавчої експертизи. Також, під час розгляду справи в суді першої інстанції не зверталася до суду з клопотанням про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. А згідно ч. 6 ст. 83 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Отже, заява на видачу готівки (видатковий ордер) від 21.11.2017 про видачу грошових коштів в сумі 6 500,00 грн у відповідності до вимог ст. 77 ЦПК України є належним доказом у справі, оскільки містить інформацію щодо предмету доказування.

За приписами статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, суд першої інстанції, вищевказаних норм процесуального закону не врахував та не надав правової оцінки письмовому доказу - видатковому ордеру від 21.11.2017 в сукупності з іншими доказами, не мотивував відхилення такого доказу, у зв'язку з чим неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, знайшли своє підтвердження.

Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 2 ст. 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що не знімала грошових коштів в сумі 6500,00 грн з карткового рахунку та інших осіб на зняття коштів не уповноважувала, особистих даних, в тому числі мобільного телефону третім особам не передавала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч. 3 ст. 1068 ЦК України).

Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк зобов`язаний ідентифікувати та верифікувати відповідно до вимог законодавства України, зокрема:

- клієнтів (крім банків, зареєстрованих в Україні), що відкривають рахунки в банку;

- клієнтів, які здійснюють фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу;

- клієнтів (осіб) у разі виникнення підозри в тому, що їх фінансові операції (фінансова операція) можуть (може) бути пов`язані (пов`язана) з фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення;

- клієнтів, які проводять перекази без відкриття рахунка на суму, що дорівнює чи перевищує 15 000,00 грн, або на суму, еквівалентну зазначеній сумі, в тому числі в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, одиницях вартості, але є меншою ніж 150 000,00 грн, або на суму, еквівалентну зазначеній сумі, в тому числі в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, одиницях вартості;

- клієнтів, що здійснюють фінансові операції з готівкою без відкриття рахунка на суму, що дорівнює або перевищує 150 000,00 грн, або у сумі, еквівалентній зазначеній сумі, в тому числі в іноземній валюті, банківських металах, інших активах.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що у разі ненадання клієнтом (особою, представником клієнта) документів, необхідних для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, рахунок не відкривається, зазначені в частині другій цієї статті договори (фінансові операції) не укладаються (не здійснюються).

Аналіз вказаних положень закону приводить до висновку, що тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк, в свою чергу, зобов`язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою - запорука належного виконання банком умов договору.

Як вже зазначалось вище, видаткового ордеру від 21.11.2017 видано грошові кошти в розмірі 6500,00 грн. У видатковому ордері зазначено, що отримувачем коштів є ОСОБА_1 . Грошові кошти видано на підставі пред`явленого ОСОБА_1 паспорту серії НОМЕР_2 , виданий 15.01.1998 Мінським РУГУ МВС України в м. Києві (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1; адреса: АДРЕСА_1 ). На видатковому ордері міститься підпис отримувача грошових коштів.

З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази, якими спростовується факт підпису ОСОБА_1 на видатковому ордері, колегія суддів приходить до висновку, що даний ордер є належним та достовірним доказом, який підтверджує факт видачі ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 6500 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що перед видачею грошових коштів відбулася веріфікація, а саме 21.11.2017 о 15 год 00 хв на мобільний телефон ОСОБА_1 (НОМЕР_3 надійшов вхідний телефонний дзвінок з номера ПриватБанку (а.с. 57).Позивач зазначала, що свій телефон нікому не передавала.

Таким чином, інформування (веріфікація) клієнта ОСОБА_1 про здійснену операцію - зняття готівки в сумі 6500,00 грн відбулося шляхом здійснення Банком телефонного дзвінка на телефонний номер позивача.

За наявності вхідного телефонного дзвінка від Банку на телефон позивачки з метою повідомлення про здійснення операції, посилання позивачки у позовній заяві на те, що у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови) їй не надходило SMS-повідомлення не свідчить про те, що не відбулося веріфікації, оскільки видача коштів здійснюється лише у разі погодження такої банківської операції шляхом обрання на телефоні відповідної цифри.

Також, з матеріалів справи вбачається, що в день зняття коштів (21.11.2017) ОСОБА_1 у цьому ж відділенні АТ КБ "ПриватБанк" за адресою: м. Київ, вул. Рокосовського, 8, корпус 4, здійснила оплату житлово-комунальних послуг на суму 34,73 грн (а.с. 6).

До того ж колегія суддів враховує, що звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу того, що Банком, на її думку, несанкціоновано списано грошові кошти, не може свідчити про наявність підстав для задоволення позову.

За вищевказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи позовної заяви про те, що грошові кошти в сумі 6 500,00 грн були списані Банком без її згоди, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів в сумі 6 500,00 грн.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга відповідача не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення пені в сумі 929,50 грн, а також рішення суду в цій частині не оскаржувалося позивачем, то колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення суду в цій частині.

Оскільки ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в цій частині та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів в сумі 6500,00 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове рішення, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до вимог ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору. А за приписами Закону України "Про судовий збір" при зверненні ОСОБА_1 у квітні 2018 року до суду з даним позовом підлягав сплаті судовий збір в сумі 704,80 грн.

За подання апеляційної скарги у відповідності до вимог Закону України "Про судовий збір" АТ КБ "ПриватБанк" сплачено судовий збір в сумі 1057,20 грн (а.с. 109).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 141 ЦПК України).

Беручи до уваги викладене та зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" та скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні частини позовних вимог, сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1057,20 компенсується останньому за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів - відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір в сумі 1057 (одна тисяча п'ятдесят сім) грн 20 коп. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 березня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай