КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/8394/2020 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Луценка О.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути 50 901, 94 грн., в тому числі 48 000,00 грн. - основна сума заборгованості, 874,36 грн. - 3% річних, 2 027,58 грн. - сума інфляційних збитків.

Посилається на те, що у грудні 2016 року між сторонами укладено договір найму (оренди) майна №163, предметом якого є тимчасова здача в найм (оренду) на платній основі два пересувні вагончики. У лютому 2017 року між сторонами укладено договір найму (оренди) майна №165, предметом якого є тимчасова здача в найм (оренду) на платній основі пересувного вагончика. У квітні 2017 року між сторонами укладено договір найму (оренди) майна №166, предметом якого є тимчасова здача в найм (оренду) на платній основі пересувного вагончика. Наймач ОСОБА_3 зобов`язався сплачувати орендодавцю ОСОБА_1 платіж у розмірі 1500,00 грн. щомісячно за один вагончик. Оплату за договорами оренди відповідач здійснював частково, а в момент повернення майна орендодавцю сторонами були підписані акти виконаних робіт з фіксацією періоду часу, за який орендна плата не була сплачена. Відповідач своєчасно не сплатив орендну плату за договорами оренди в результаті чого утворилась відповідна заборгованість.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу.

Посилається на те, що у суду не було підстав для висновків про відсутність будь - яких доказів на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки позивач не заявляв вимог про відшкодування збитків або матеріальної шкоди. Предметом позову було стягнення заборгованості за договорами оренди вагончиків для проживання будівельників. В матеріалах справи містяться акти виконаних робіт підписані позивачем та відповідачем, в яких зафіксовано період за який не було сплачено орендну плату, а також суму заборгованості. Суд помилково відмовив у позові на тій підставі, що позивач не надав докази того, що вагончики належать йому на праві власності. При цьому суд не обґрунтував причинно - наслідкового зв`язку між наявністю у позивача права власності на майно передане в оренду і обов`язком відповідача виконати умови укладеного договору оренди в частині здійснення орендних платежів. Право власності на майно, що було предметом оренди в рамках даної справи ніким не оскаржувалось та не було предметом доказування.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу до суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано підтвердження того, що майно (вагончики) належить ОСОБА_1 на праві власності. Позивачем жодним чином не підтверджено заборгованість по орендній платі в розмірі 48 000,00 грн., до суду не надано квитанції про сплату за весь час користування даним майном. Відсутні належні та допустимі докази наявності збитків у вигляді матеріальної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 07.12.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір найму (оренди) майна № 163, предметом якого є тимчасова здача в найм (оренду) на платній основі два пересувні вагончики (а.с.12).

20.02.2017 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір найму (оренди) майна № 165, предметом якого є тимчасова здача в найм (оренду) на платній основі пересувний вагончик (а.с.14)

20.04.2017 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір найму (оренди) майна № 166, предметом якого є тимчасова здача в найм (оренду) на платній основі пересувний вагончик (а.с. 13).

Відповідно до пункту 1.1 вказаних договорів в порядку та на умовах, визначених цими договорами орендодавець передає належне йому на праві власності майно (пересувний будівельний вагончик) у виключне строкове і платне користування.

Згідно пункту 3.1 даних договорів орендар за користування майном протягом всього строку дії цього договору кожного місця вносить орендодавцю платіж в розмірі 1500,00 грн. Оплата за останній неповний місяць оренди становить також 1500,00 грн.

Згідно п. 1.1 договору оренди №163 від 07.12.2016 року, строк дії даного договору встановлений з 07.12.2016 року по ___________року.

Згідно п. 1.1 договору оренди №165 від 20.02.2017 року, строк дії даного договору встановлений з 20.02.2017 року по ___________року.

Згідно п. 1.1 договору оренди №166 від 20.04.2017 року, строк дії даного договору встановлений з 20.04.2017 року по ___________року.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 оплату за договорами оренди здійснював частково, а тому на момент повернення майна орендодавцю ОСОБА_1 сторонами були підписані акти виконаних робіт з фіксацією періоду часу, за який орендна плата не була виплачена.

Згідно Акту виконаних робіт №1 від 24.01.2018 року по договору №163 від 07.12.2016 року орендар брав в оренду два вагончики. Непогашена заборгованість за період з 07.08.2017 року по 24.01.2018 року, тобто неоплаченими залишились 5 місяців та 14 днів оренди. Таким чином, сума заборгованості за вказаний період складає 18 000,00 грн. (1500 грн. х 6 місяців х 2 вагончики).

Згідно Акту виконаних робіт №2 від 01.06.2018 року по договору №165 від 20.02.2017 року орендар брав в оренду один вагончик. Непогашена заборгованість за період з 20.08.2017 року по 01.06.2018 року, тобто неоплаченими залишились 9 місяців та 12 днів оренди. Таким чином, сума заборгованості за вказаний період складає 15 000,00 грн. (1500 грн. х 9 місяців).

Згідно Акту виконаних робіт №3 від 28.04.2018 року по договору №166 від 20.04.2017 року заборгованість за період з 20.07.2017 року по 28.04.2018 року, тобто неоплаченими залишились 9 місяців та 8 днів. Таким чином, сума заборгованості за вказаний період складає 15 000,00 грн. (1500 грн. х 9 місяців).

Враховуючи вищевикладене, загальна заборгованість за оренду вагончиків складає 48 000 грн.

Відмовляючи в стягненні заборгованості за договорами оренди суд першої інстанції помилково виходив з того, що позивач не надав докази того, що майно (вагончики) належать йому на праві власності.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом позовних вимог у даній справі є виконання відповідачем ОСОБА_3 умов договору оренди про стягнення заборгованості по орендних платежах. Право власності на майно (вагончики), що були предметом оренди в рамках вказаної справи ніким не оскаржувалось та не було предметом доказування. Крім того, позивач не заявляв вимог про відшкодування збитків або матеріальної шкоди. Предметом позову було стягнення заборгованості за договорами оренди вагончиків для проживання будівельників.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч.5 ст.762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору. Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, який перевірений судом та не спростований відповідачем, сума збитків від інфляції по договору становить 2 027,58 грн., а саме:

- №163 від 07.12.2016 року за період з 24.01.2018 року по 05.12.2018 року становить 1046,70 грн.,

- №165 від 20.02.2017 року за період з 20.08.2018 року по 05.12.2018 року - 544,85 грн.,

- №166 від 20.04.2017 року за період з 28.04.2018 року по 05.12.2018 року - 436,03 грн.

Сума 3% річних з суми заборгованості по договору становить 874,36 грн., а саме:

- №163 від 07.12.2016 року за період з 24.01.2018 року по 05.12.2018 року - 467,51 грн.,

- №165 від 20.02.2017 року за період з 20.08.2018 року по 05.12.2018 року - 133,15 грн.,

- №166 від 20.04.2017 року за період з 28.04.2018 року по 05.12.2018 року - 273,70 грн.

Враховуючи, що позивачем до матеріалів справи надано акти виконаних робіт, підписані позивачем та відповідачем, в яких зафіксовано період за який не було сплачено орендну плату, тобто відповідач визнав розмір заборгованості вказаної в актах виконаних робіт, а також суму заборгованості, в матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем заборгованості по орендних платежах, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором, колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 50 901,94 грн., з яких 48 000,00 грн. - основна сума заборгованості, 874,36 грн. - 3% річних, 2 027,58 грн. - сума інфляційних збитків.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 50 901,94 грн., в тому числі 48 000,00 грн. - основна сума заборгованості, 874,36 грн. - 3% річних, 2 027,58 грн. - сума інфляційних збитків.

Судові витрати належить розподілити відповідно до ст.141 ЦПК України враховуючи обставини справи та задоволення позовних вимог.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судовий збір заподання позовної заяви у розмірі 704,80 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1057,20 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , 50 901,94 грн., з яких: 48 000,00 грн.- основна сума заборгованості, 874,36 грн. - 3% річних, 2 027,58 грн. - сума інфляційних збитків.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 704,80 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1057,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 червня 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.