22-ц/804/1019/20
0541/4463/2012

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 0541/4463/2012

Номер провадження 22-ц/804/1019/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Гаврилової Г.Л., Лопатіної М.Ю.,

секретар судового засідання Галстян Г.Г.,

сторони :

заявник - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»

заінтересована особа - ОСОБА_1

заінтересована особа - ОСОБА_2

заінтересована особа - ОСОБА_3

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2019 року, у складі судді Пантелєєва Д.Г.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2009 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі АТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У березні 2019 року представник АТ «ОТП Банк» Демчук О.В. звернувся до суду з клопотанням про забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на належне відповідачам майно. Своє клопотання обґрунтував тим, що з метою забезпечення позивачеві реальної можливості захисту порушених прав та запобігання унеможливлення збоку відповідачів виконання рішення суду шляхом відчуження належного їм майна в будь який спосіб необхідно накласти арешт на належне відповідачам нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та інше належне ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві приватної власності рухоме та нерухоме майно, грошові кошти на рахунках в банківських установах в межах суми позовних вимог, яка складає 82 377 571 грн 23 коп., заборонити Міністерству юстиції України, його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації майнових прав приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження щодо квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2019 року заяву представника позивача Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» Демчук О.В. про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23), яка належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які дії щодо квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23), укладати договори, вчиняти інші правочини що до неї.

В задоволенні вимог про накладення арешту на інше належне ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві приватної власності рухоме та нерухоме майно, грошові кошти на рахунках в банківських установах відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати в частині накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які дії щодо цієї квартири, а саме, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї.

В решті ухвала суду не оскаржується.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню, оскільки арешт, накладений на іпотечне майно за заявою АТ «ОТП Банк» порушує права іпотекодержателів, яким є ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ОСОБА_4 про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином; заяви про відкладення розгляду справи не подала (т.6 а.с.232,234).

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася; просила розглянути апеляційну скаргу у її відсутність (т.6 а.с.243).

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_4 та просив її задовольнити з викладених у ній підстав.

Представник АТ «ОТП Банк» адвокат Пашинін О.А. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржена ухвала відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «ОТП Банк», яке є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просили стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість за укладеними : з ОСОБА_2 договором № CM-SME 107/078/2008 від 04 березня 2008 року, та укладеним з ОСОБА_1 договором поруки № SR-SME 107/078/2008 від 04 березня 2008 року в розмірі 595 474,51 доларів США, відсотки за користування 78 773,95 доларів США, пеню 246 723,48 грн, а також судових витрат в сумі 1820 грн.

У серпні 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до АТ «ОТП Банк», в якому просили визнати виконаним кредитний договір від 04 березня 2008 року та стягнути з АТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 різницю між розміром заборгованості та вартістю бази відпочинку в с.Ялта Першотравневого району Донецької області, що складає 2 721 212,84 грн, яку було в добровільному порядку передано банку за актом приймання-передачі на виконання умов іпотечного договору. Крім того просили стягнути 3% пені в розмірі 142 920 грн.

Справа розглядалася неодноразово.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 липня 2019 року позовні вимоги АТ «ОТП Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №CM-SME 107/078/2008 від 04 березня 2008 року, станом на 01 квітня 2016 року, у розмірі 674248,46 доларів США та 64 308 882,82 гривень. Поновлено ОСОБА_2 строк позовної давності. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , АТ «ОТП Банк» про визнання договору іпотеки недійсним задоволено. Визнано договір іпотеки № РМ-SME 107/078/2008 від 04 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», предметом якого є база відпочинку «Волна», вартість якої визначена сторонами в умовах вказаного договору в розмірі 1 000 611,49 доларів США, недійсним з моменту його укладення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» судові витрати у розмірі 2 780,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційні скарги позивача Акціонерного товариства «ОТП Банк» та відповідача ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 липня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором змінено. Це ж рішення в частині задоволення зустрічного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року постанову Донецького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року в частині вирішення позовних вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, про стягнення пені та в частині розподілу судових витрат скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення.

Задовольняючи частково заяву представника АТ «ОТП Банк» про забезпечення позову 04 квітня 2019 року суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позивачем вид забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії та накладення арешту на квартиру передбачений нормами чинного законодавства та є доцільним, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

Згідно із ст. 149 ч. 2 ЦПК України у забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 1, 2 ч. 1, ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи з принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України та ураховуючи завдання цивільного судочинства, ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Встановлено, що на обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник вказав, що існує ризик того, що відповідачі можуть на власний розсуд розпорядитися належним їм майном, внаслідок чого виконання рішення суду за вимогами АТ «ОТП Банк» про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № CM-SME 107/078/2008 від 04 березня 2008 року в розмірі 595474,51 доларів США, відсотків за користування 78 773,95 доларів США, пені 246 723,48 грн, а також судових витрат в сумі 1820 грн, може бути істотно ускладнено або стане неможливим.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі зазначає, що 24 листопада 2015 року між ОСОБА_5 , як кредитором та ОСОБА_2 як позичальником було укладено договір позики на суму 30 000 доларів США за строком на 15 років або до першої вимоги та в зобов`язання цього договору було укладено договір іпотеки №6155 від 24 листопада 2015 року за яким ОСОБА_5 набула права іпотекодержателя, а ОСОБА_2 набула права іпотекодавця. Квартира АДРЕСА_1 була передана в іпотеку.

01 березня 2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за яким ОСОБА_5 , як цедент, передала ОСОБА_4 , як цесіонарію, права та обов`язки щодо витребування боргу та набуття майнових прав на права, належні їй як кредитору та іпотекодержателю за договором позики від 24 листопада 2015 року та договору іпотеки № 6155 від 24 листопада 2015 року.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що ухвалою суду про забезпечення позову порушені її права, є безпідставними, вони не ґрунтуються на законі та належних, допустимих доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Враховуючи, що кредитний договір та договір іпотеки відповідно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були укладені в 2008 році, а спірна квартира передана в іпотеку ОСОБА_4 у правовідносинах з ОСОБА_2 в 2015 року, прийняті заходи забезпечення позову АТ «ОТП Банк» не порушують права апелянта.

Апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах матеріалів справи та доказів, які досліджував суд першої інстанції при вирішенні процесуального питання.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки суду першої інстанції є обґрунтованими і належним чином вмотивовані, доводами скарги не спростовуються.

У разі продажу забезпеченого судом майна існує реальний ризик неможливості виконання рішення про стягнення боргу, який є значним.

Відповідно до вимогст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи те, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором набрало чинності та підлягає виконанню, колегія суддів погоджується з доводами представника АТ «ОТП Банк» в суді апеляційної інстанції про те, що скасування заходів забезпечення позову, прийнятих ухвалою суду 04 квітня 2019 року може утруднити або зробити неможливим виконання рішення від 24 липня 2019 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування, згідно вимог ст. 376 ЦПК України, відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 09 липня 2020 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

Г.Л. Гаврилова

М.Ю. Лопатіна