Справа № 395/1588/19 Провадження № 2/395/44/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Забуранного Р.А.,

при секретарі Таран С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

До суду із позовом звернулось Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, вказавши, що 26 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно умов якої сторони погодили надання ОСОБА_1 кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15 443,95 грн.

Як вбачається з п. 2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 15443,95 грн. строком на 36 місяців, з 26 лютого 2016 року по 26 лютого 2019 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку для споживчих цілей в сумі 15443,95 грн. в обмін на зобов`язання позичальника на повернення кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в зазначеній в Заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 560,31 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, а також інших витрат відповідно до Умов та правил.

Позивач свої зобов`язання, передбачені кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач передбачені кредитним договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.

Станом на 19 листопада 2019 р. заборгованість склала 37073,18 грн., де 15443,96 грн. - заборгованість за кредитом; 9605,27 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 12023,95 грн. - заборгованість за пенею.

У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву в якій вказав, що не визнає пред`явлені позовні вимоги та заперечує проти задоволення даного позову обгрунтовуючи наступним чином. Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 26 лютого 2016 року видно поступове зменшення тіла кредиту. Так, станом на 28 лютого 2019 року (дата закінчення терміну погашення заборгованості визначена Генеральною угодою від 26 лютого 2016 року) тіло кредиту складало 3535 грн. 67 коп. З доданих до відзиву копій квитанцій вбачається поступова оплата в загальному розмірі 6600 грн. 00 коп. тіла кредиту., а відповідно і погашення відсотків за прострочену заборгованість.

Стосовно пені зазначає що, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 лютого 2016 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/rules/ як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку, наданий до суду позивачем, на підтвердження позовних вимог, не засвідченний належним чином та не містять підпису боржника, що не може вважатися належним та допустимим доказом.

Стосовно нарахування відсотків за користування кредитом відповідач вказує, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 26 лютого 2016 року не зрозуміло, яким чином та на яку суму було здійснено нарахування відсотків за користування кредитом. Так, позивачем не доведено чи на залишок поточної заборгованості за кредитом, чи на залишок простроченої заборгованості за кредитом здійснювалось нарахування відсотків.

10 березня на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості в якій позивач не визнає аргументи відповідача та просить задовільнити позов повністю.

27 квітня 2020 року представником відповідача до суду надано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості в якій остання не визнає аргументи позивача та просить відмовити у задоволені позову повністю.

03 червня 2020 року представником позивача надано до суду пояснення в яких підтримуються в повному обсязі вимоги зазначені в позові.

Представник позивача повідомлений у встановленому законом порядку про час, дату та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, проте направив разом з позовом до суду клопотання, в якому зазначив, що просить розглянути справу без його участі, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач та представник відповідача повідомлені про місце та час, дату та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, проте, представник відповідача направила до суду заяву в якій просила суд розглянути справу без участі представника позивача.

За відсутності заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до ст. 279 ЦПК України.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, доводи сторін, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 26 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно умов якої сторони погодили надання ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15 443,95 грн.

Як вбачається з п. 2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 15443,95 грн. строком на 36 місяців, з 26 лютого 2016 року по 26 лютого 2019 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку для споживчих цілей в сумі 15443,95 грн. в обмін на зобов`язання позичальника на повернення кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в зазначеній в Заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 560,31 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, а також інших витрат відповідно до Умов та правил.

Позивач свої зобов`язання, передбачені кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач передбачені кредитним договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.

Розрахунок заборгованості проведений АТ КБ "ПРИВАТБАНК" станом на 19 листопада 2019 р. передбачає заборгованість, яка склала 37073,18 грн., де 15443,96 грн. - заборгованість за кредитом; 9605,27 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 12023,95 грн. - заборгованість за пенею.

На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надано генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 22 лютого 2016 року, Витяг із Умов і правил надання банківських послуг та розрахунок заборгованості.

Будь-яких інших документів суду не надано, ніяких клопотань з цього приводу заявлено не було.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Частина друга ст.1054 та частина друга ст.1050 ЦК України передбачає право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту у разі порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту.

Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно п.2.5 укладеної угоди Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди відповідно до Генеральної угоди та Умов і правил.

В силу ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.212, 611, 651 Цивільного кодексу України, при порушенні Позичальником термінів погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах більше ніж на 31 день по зобов`язанням, термін яких не настав. Сторони погодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення заборгованості за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою, позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 1115 грн. 77 коп. (п.2.2 Генеральної угоди).

Суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази не підтверджують позовні вимоги та є такими, що не відповідають положенням чинного законодавства України.

Що стосується позовної вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 9605 грн. 27 коп. суд вважає, що в цій частині відмовити в задоволені позову, зважаючи на наступне.

АТ «Приват Банк» відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 26 лютого 2019 року.

Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 26 лютого 2016 року не зрозуміло, яким чином та на яку суму було здійснено нарахування відсотків за користування кредитом. Так, позивачем не доведено чи на залишок поточної заборгованості за кредитом, чи на залишок простроченої заборгованості за кредитом здійснювалось нарахування відсотків.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

Що стосується позовної вимоги про стягнення пені суд вважає, що в цій частині відмовити в задоволені позову, зважаючи на наступне.

Згідно ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12 травня 1991 року нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 2.8 Генеральної угоди, при порушенні позичальником обов`язку щодо погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах і правилах за кожен день прострочки.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 лютого 2016 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/rules/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку, наданий до суду позивачем, на підтвердження позовних вимог, не засвідченний належним чином та не містять підпису боржника, що не може вважатися належним та допустимим доказом.

Додана до позову роздруківка витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача із саме цими за змістом Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку.

Крім того, у анкеті-заяві та Генеральній угоді від 26 лютого 2016 року не ідентифіковано, що Умови та Правила надання банківських послуг, додані до позову, є чинними на момент підписання відповідачем анкети-заяви та Генеральної угоди від 26 лютого 2016 року і що саме з ними вона була ознайомлена.

Таким чином, вказаний Витяг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві та Генеральній угоді від 26 лютого 2016 року домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні Генеральної угоди від 26 лютого 2016 року АТ КБ «Приват Банк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність сплати відповідачем пені в розмірі 12023 грн. 95 коп.

Що стосується позовної вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, суд зазначає наступне.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 15443 грн. 96 коп., яка визначена п. 2.1. Генеральної угоди від 26 лютого 2016 року.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 26 лютого 2016 року видно поступове зменшення тіла кредиту. Так, станом на 28 лютого 2019 року (дата закінчення терміну погашення заборгованості визначена Генеральною угодою від 26 лютого 2016 року) тіло кредиту складало 3535 грн. 67 коп.

З доданих відповідачем до відзиву копій квитанцій вбачається поступова оплата тіла кредиту в розмірі 6600 грн. 00 коп.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом та неустойки, а також враховуючи, сплачену відповідачем суму в розмірі 6600 грн. 00 коп., то суд робить висновок, що борг за тілом кредиту нею сплачений, а отже пред`явлені до неї позовні вимоги є безпідставними.

Отже, враховуючи вище зазначене, повний, всебічний аналіз безсумнівно встановлених у ході судового розгляду обставин даної цивільної справи, беззаперечно переконує суд у відсутності підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, у відповідності до ст.ст.264, 525-527, 530, 625, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.4, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя: Р. А. Забуранний

Повний текст судового рішення виготовлений 15 червня 2020 року.