Справа № 263/3113/19
Провадження № 2-до/263/2/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Папаценко П.І., за участю секретаря судового засідання Момот А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним додаткового договору № 1 від 27.12.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

02.03.2020 року позивач ОСОБА_2 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення посилаючись на ухвалене рішення суду від 25.02.2020 року, яким було відмовлено у задоволені позовних вимог. В обґрунтування заяви зазначає, що при ухваленні рішення судом не вирішено питання щодо визнання недійсним Додаткового договору № 1 від 27.12.2016 р., який змінює предмет та ціну основного договору № 3848 від 28.11.2016 року, тим самим порушуючи її права як особи яка вимагає переведення на себе прав та обов`язків покупця за основним договором, предмет та ціна якого були зафіксовані сторонами на момент його укладання, тому просить ухвалити додаткове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Судом вирішено розглянути заяву без повідомлення та виклику сторін у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.02.2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним додаткового договору № 1 від 27.12.2016 року відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов`язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням наведеного вище суд вважає, що підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні, оскільки спір вирішено відповідно до заявлених вимог та поданих доказів, а у разі незгоди з обґрунтуванням позиції суду щодо відмови в задоволені позову позивач має право оскаржити вказане рішення в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 270, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним додаткового договору № 1 від 27.12.2016 р., - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя П.І. Папаценко