РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16998/19

пр. № 2/759/1267/20

21 лютого 2020 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Слепець Є.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Лук`янчук Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація про захист честі, гідності, ділової репутацїі та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_3 на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації наступну інформацію, поширену Службою у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації у листі № 107-107/ОП/М-2066-4407 від 23.10.2018: « ОСОБА_4 ділилась своїми переживаннями, зокрема щодо ревнощів до чоловіка та що між ними був конфлікт, де чоловік підняв на неї руку, однак вона його пробачила». Зобов`язати відповідача спростувати таку інформацію шляхом викладення листа № 107-107/ОП/М-2066-4407 від 23.10.2018 у новій редакції без такої фрази: « ОСОБА_4 ділилась своїми переживаннями, зокрема щодо ревнощів до чоловіка та що між ними був конфлікт, де чоловік підняв на неї руку, однак вона його пробачила». Стягнути зі Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації на користь позивача 10 000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що 23.10.2018 йому стало відомо про розповсюдження відносно нього недостовірної інформації шляхом надання і описання недостовірної інформації у відповіді на письмовий запит, чим порушили немайнові права позивача на честь, гідність та ділову репутацію. Позивач самостійно виховує двох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3., та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4. Дружина позивача ОСОБА_7 , матір дітей, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з 2015 року дочка ОСОБА_6 попала під вплив третіх осіб, стала приходити додому після опівночі, заявляла про суїцид, безпідставна агресія по відношенню до батька та брата, втеча з дому на 3 місяці. Позивач звертався в поліцію з заявою про психологічний контроль/ризик впливу над його неповнолітньою дочкою з боку дорослих осіб для невстановлених цілей та у Службу з прав дітей за допомогою і консультаціями. За ініціативою позивача було організовано «Круглий стіл» за участю друзів сім`ї ОСОБА_8 . У своєму листі відповідач посилається на те, що під час надання пояснень на « Круглому столі» ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 сказала «…що між ними був конфлікт, де чоловік підняв на неї руку…»-такої інформації не звучало і така інформація не відповідає дійсності. ОСОБА_10 не казала слів, які вказано у письмовій відповіді. Як наслідок поширена інформація порушує немайнові права позивача на честь, гідність та ділову репутацію, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Наголосив, що по суті цієї фрази сказано не було, зокрема, мова йшла про конфлікти, а не про побиття. Ця фраза по суті каже про те, що позивач бив свою дружину, але це не так.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову. Пояснила, що саме за ініціативою позивача було проведено «Круглий стіл», події якого не фіксувалися за допомогою відео та аудіо засобів, але всі слова, які були сказані присутніми, записано вірно. І сама представник відповідача чула, що ОСОБА_11 сказала про ревнощі і один випадок підняття руки позивачем. Така інформація була надана тільки позивачу і більш нікому. Жодних доказів розповсюдження даної інформації, окрім відповіді позивачу, не надано.

Заслухавши у судовому засіданні посянення представника позивача, представника відповідача, дослідивши у їх сукупності та співставленні надані суду докази, дійшов наступного висновку. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Право на повагу людської гідності - це право, що захищає гідність будь-якої особи, забезпечує належне ставлення до неї з боку органів державної влади, інших осіб. Це є одним із видів прав людини, належить до основоположних прав, адже воно є необхідним для нормального існування та розвитку людини, є загальним та є особистим (або громадянським) правом.

Статтею 1 Загальної декларації прав людини закріплено: всі люди народжуються вільними і рівними у своїй гідності та правах. Вони наділені розумом і совістю і повинні діяти у відношенні один до одного в дусі братерства.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Статтею 270 ЦК України зазначені види немайнових прав, перелік яких не є вичерпним.

Згідно ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Згідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

За правилами ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, а правилами ст. 297 цьго ж Кодексу встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі та ділової репутації.

Судом встановлено, що Службою у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації у листі № 107-107/ОП/М-2066-4407 від 23.10.2018 на адресу позивача було повідомлено про результати проведення круглого столу щодо неповнолітньої дочки позивача ОСОБА_12 . Зокрема, було зазначено пояснення ОСОБА_13 , яка повідомила, що «вона була подругою матері ОСОБА_6 та що їх відносини були довірливими. ОСОБА_4 ділилась своїми переживаннями, зокрема щодо ревнощів до чоловіка та що між ними був конфлікт, де чоловік підняв на неї руку, однак, вона це йому вибачила».

Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 12 ЦПК України, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. У разі поширення недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права юридичної особи або її структурного підрозділу, позов вправі пред`явити орган цієї юридичної особи (п. 6 Постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Положеннями абз. 5 п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить, відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснено, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Згідно зі ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідності, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено також у ст. 10 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», які, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною законодавства України.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки, позивачем не надано жодних доказів розповсюдження та поширення зазначеної вище інформації відповідачем, окрім надання відповіді позивачу та відсутності доказів того, що Службою у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації було невірно записано суть бесіди круглого столу та у зв"язку з тим, що суду не доведено, що внаслідок поширення такої інформації було порушено немайнові права позивача на честь, гідність та ділову репутацію, тому даний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 277 ЦК України, Законом України «Про інформацію», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація про захист честі, гідності, ділової репутацїі та відшкодування моральної шкоди, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Рішення суду на бирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя Коваль О.А.