печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8276/20-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2020 р. Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань Брачуні О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи ОСОБА_3 самостійно та як законний представник неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування запису про проведення державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

24 лютого 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду справи за правилами загального провадження. Разом з позовною заявою подано також заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову також вказано, що 15 липня 2019 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірну квартиру з відкриттям розділу, індексний номер № 47826932 від 17 липня 2019 року о 16:38:50, за яким внесені зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і замінено власника спірної квартири з позивача ОСОБА_1 на відповідача ПАТ «Дельта Банк». На підставі зазначеного рішення проведено реєстраційний запис про право власності відповідача № 32437125 від 15 липня 2019 року о 13:39:37. За наслідками прийнятого рішення фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України від 03 червня 2014 року № 1304-VII на стягнення майна громадян України, наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Окрім того, відповідач виставив спірну квартиру на електронні торги і 04 грудня 2019 року відбувся електронний аукціон, на якому вона була продана ОСОБА_5 .

Також, у заяві зазначено, що у грудні 2019 року позивачі побачили, що за ними і за квартирою ведеться зовнішнє спостереження невідомими особами, у зв`язку із чим було подано заяви до Печерської УП НП у м. Києві та Печерської РДА.

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою ст. 150 ЦПК України передбачено види заходів забезпечення позову, які можуть вживатися як по одному, так й у сукупності, як зазначено частиною другою вказаної статті Кодексу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі вжиття таких заходів без наміру власника відчужити майно та заборона його відчуження жодним чином не впливає на правовий статус прав і законних інтересів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивачів, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такі висновки також сформовані колегією суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (6-846цс16).

Стороною позивачів в обґрунтування доводів необхідності вжиття заходів забезпечення позову зазначено серед всього, те, що їм невідомо станом на час подання позовної заяви і заяви про забезпечення позову, чи уклав ОСОБА_5 з відповідачем договір купівлі-продажу спірної квартири, чи отримав він у нотаріуса свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні, але беззаперечно переконані, що банк вже отримав грошові кошти за квартиру, проте, станом на подання заяви про забезпечення позову, реєстрації права власності ОСОБА_5 на спірну квартиру не має. В той же час, у вказаній квартирі проживають і є зареєстрованими позивачі, їхня дочка та онука - треті особи у справі, що є їхнім єдиним житлом.

У силу вимог частини першої статті 388 ЦК України, як обґрунтовується заява, ОСОБА_5 є добросовісним набувачем, тому позивачі будуть позбавлені права витребувати квартиру, якщо правочин буде здійснений.

Суд зазначає, що здійснення дій щодо внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на вимогу спеціальних законів, не суперечить вимогам законодавства, відповідно до якого дії вчинені відносно об`єктів нерухомого майна фіксуються в Державному реєстрі, що є похідною процедурою після набуття права власності. Доказів оскарження процедури проведення аукціону матеріали справи не містять.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із вимогою позову, суд приходить до висновку, що заява не достатньо обґрунтована, підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду не вбачаються, висновок про те, що суду доказано наявність порушень майнових прав позивачів у частині неправомірного позбавлення права власності на майно є передчасним, відтак заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню на даній стадії розгляду справи та за наведеного обґрунтування заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи ОСОБА_3 самостійно та як законний представник неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування запису про проведення державної реєстрації права власності.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Суддя С. В. Вовк