Справа № 348/1899/19
Провадження № 22-ц/4808/337/20
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

з участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Надвірнянського районного суду від 18 грудня 2019 року під головуванням судді Міськевич О.Я. у м. Надвірна,

в с т а н о в и в:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суд першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 21.08.2006 р., згідно якої отримав кредит у розмірі 10 470,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті, складає договір. Це підтверджується його підписом у анкеті-заяві.

Позичальник погодився на укладення договору приєднання у визначеній формі та спосіб підписання. Банк надав ОСОБА_1 набір засобів доступу до картрахунку та до пристроїв самообслуговування. Однак ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином не виконавши зобов`язання, у зв`язку із чим станом на 10.07.2019 року утворилася заборгованість в сумі 133 313,11 гривень, що складається з наступного: 0,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 8324,21 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 120 856,91 гривень нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 4131,99 грн. заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом, тому заборгованість до стягнення становить 126 182,12 грн, що складається з наступного: 8 324,21 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 117 857,91 грн загальна заборгованість за наданим кредитом за період з 21.08.2006 року по 01.07.2019 року .

Заочним рішенням Надвірнянського районного суду від 18 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт вважає, що звільнення боржника від сплати заборгованості судовим рішенням є безпідставним, оскільки відповідачем така заборгованість не оспорювалась та не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним.

Апелянт зазначає, що 02.08.2006 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та відповідно погодився з цими умовами, тарифами банку, правилами користування карткою та основними умовами обслуговування що складають договір про надання банківських послуг.

Апелянт вказує на те, що 01.01.2010 року ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено: базова відсоткова ставка за користування кредитом, порядок нарахування пені, розмір штрафів при порушенні термінів платежів.

Доказів належного виконання зобов`язання та погашення заборгованості ОСОБА_1 не було надано, а висновок суду про те, що фактично отримані та використані позичальником кошти повернуті відповідачем в добровільному порядку ґрунтуються на припущеннях.

Тому кредитний договір укладений між сторонами є дійсний та підлягає виконанню.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги банку в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце слухання справи, що є підставою для розгляду апеляційної скарги без їхньої участі.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» судом першої інстанції встановлено відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 8 324,21 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту та 117 857,91 грн нарахованої пені за прострочене зобов`язання, оскільки згідно розрахунку станом на 10.07.2019 р. заборгованість за тілом кредиту відсутня.

Проте, до такого висновку суд першої інстанції прийшов передчасно, без належного дослідження зібраних у справі доказів, зокрема суті кредитного договору та наданого банком розрахунку заборгованості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 21.08.2006 р., згідно якої отримав кредит у розмірі 10 470,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 18).

В долученій представником позивача копії довідки про умови кредитування визначені: базові відсоткова ставка на місяць; розмір щомісячних платежів; комісія за кредитне обслуговування у разі зняття кредиту готівкою, тощо (а.с. 19).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.08.2006 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 10.07.2019 року утворилася заборгованість в сумі 133 313,11 грн, що складається з наступного: 0,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 8 324,21 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 120 856,91 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 4 131,99 грн заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

Заборгованість до стягнення за наданим кредитом за період з 21.08.2006 року по 01.07.2019 року становить 126 182,12 грн., що складається з наступного: 8 324,21 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 117 857,91 гривень нарахована пеня за прострочене зобов`язання (а.с. 6-17).

АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що при укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В даному випадку конструкцію договору приєднання, його умови розроблює АТ КБ «ПриватБанк». Умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч.1). Встановлений договором розмір проценті не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку (ч.2). Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною (ч.3).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті - заяві позичальника ОСОБА_1 від 21.08.2006 року процентна ставка не зазначена.

У даній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Крім того, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.08.2006 року, посилався на Умови та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Зазначеним Витягом, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Тож суд вважає, що в у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (21.08.2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (16.09.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» розміщений на сайті: https://privatbank.ua, який містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами від 21.08.2006 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань (Постанова Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17).

Наявність у матеріалах справи редакцій та положень Умов та Правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

З тих же підстав не можна вважати складовою частиною кредитного договору витяг з Тарифів банку, оскільки вони також не містять підпису позичальника.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 04 вересня 2019 року за результатом розгляду справи № 753/509/16-ц.

Зазначені позовні вимоги не можуть бути задоволені через відсутність у анкеті-заяві такого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу, а витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/ та витяг з Тарифів банку не вважаються складовою частиною спірного кредитного договору з вищенаведених підстав.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 банком дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

За змістом частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Судом також, встановлено, що витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» розміщені на сайті: https://privatbank.ua не є невід`ємною частиною спірного договору.

У довідці, підписаній відповідачем, відсутні встановлений строк повернення кредитних коштів та відповідальності за його порушення, між сторонами не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору.

Таким чином, у суду відсутня можливість встановлення процентної ставки, перевірення наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості щодо нарахованих відсотків за відсутності досягнення домовленості між сторонами, строку виконання зобов`язання.

Враховуючи, що отримані та використані ОСОБА_1 кошти повернуті в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк», однак такі кошти не були повернуті в строк передбачений договором, тому у позивача виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за простроченим тілом кредиту складає 8 324,21 грн, яку серед іншого просив банк стягнути з відповідача

Апеляційний суд вважає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору), та п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04.07. 2018 року № 75 (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При оцінці доказів суд першої інстанції не врахував, що на підтвердження заборгованості за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» надало розрахунок заборгованості у якому вказана сума заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 8 324,21 грн і саме така заборгованість підлягає стягненню з відповідача.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний був належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні суду свій розрахунок, оскільки це процесуальний обов`язок суду.

У суду першої інстанції не було підстав вважати, що заборгованість за простроченим тілом кредиту не є фактично отриманим кредитом, будь-які докази цього в матеріалах справи відсутні, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на спростування розрахунку про розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 8324,21 грн.

Суд першої інстанції прийшов до необґрунтовано висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Доводи апелянта щодо того, що суд не дав оцінки довідці про умови кредитування, не заслуговують на увагу, оскільки дана довідка не є складовою кредитного договору, тому не може бути доказом правильності нарахування відсотків за кредитним договором. Крім того, дана довідка не може бути доказом у даній справі, оскільки її додано до матеріалів апеляційної скарги і вона не була предметом дослідження у суді першої інстанції. Причин поважності неподання даної довідки суду першої інстанції не наведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що постановлене у даній справі судове рішення не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову з вищенаведених підстав.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк задовольнити частково.

Заочне рішення Надвірнянського районного суду від 18 грудня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (адреса:01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, р/р НОМЕР_2 , , МФО №305299) 8324,21 грн (вісім тисяч триста двадцять чотири гривні 21 копійка) заборгованості за простроченим тілом кредиту.

В інший частині позову відмовити.

Стягнути ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (адреса:01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, р/р НОМЕР_2 , , МФО №305299) 190,60 грн (сто дев`яносто гривень 60 копійок) сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено і підписано 18 березня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк