№ 207/133/18
№ 2-др/207/6/20
10 березня 2020 року Баглійський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Тюлюнової В. Г.
при секретарі: Куцевол Л. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариство з обмеженою відповідальністю Дніпродзержинський дослідний завод, ОСОБА_3 ; за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, невиплаченої при звільненні працівника і середнього заробітку за час затримки виплати, -
У січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона згідно з наказом від 12.07.2010 року №48-к була прийнята на роботу до ТОВ «Дніпродзержинський дослідний завод» на посаду бухгалтера. Відповідно до наказу від 20.11.2011 року №71 її було призначено головним бухгалтером підприємства. А 30.11.2017 року позивача було звільнено з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідач повинен був в день звільнення виплатити позивачу всі суми, тобто провести повний розрахунок. Між тим, до цього часу ТОВ «Дніпродзержинський дослідний завод» не виплатило позивачу компенсацію за невикористані 105 днів щорічних відпусток, що складає 9722,07 грн. Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки виплати зазначеної компенсації склав 4259,19 грн. Тому позивач просила стягнути на свою користь з відповідача компенсацію за не використані 105 днів щорічних відпусток, не виплачену під час звільнення, у розмірі 9722,07 грн., суму середнього заробітку за час затримки виплати зазначеної компенсації у розмірі 4259,19 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.
11 липня 2018 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області під головуванням судді Савченко В.О. було прийнято заочне рішення по справі.
04 лютого 2020 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду зазначену справу за апеляційною скаргою на вказане заочне рішення суду було повернуто для усунення недоліків, а саме: розгляду справи в частині вимог про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, невиплаченої при звільненні працівника і середнього заробітку за час затримки виплати.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Зі змісту заочного рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 лютого 2018 року, з урахуванням ухвал цього ж суду про виправлення описок від 10 вересня 2018 року №2-во/207/26/18, від 10 вересня 2018 року №2-во/207/27/18, від 22 жовтня 2018 року, від 13 листопада 2018 року, від 14 грудня 2018 року, від 14 січня 2019 року, вбачається, що судом не розглянуті по суті позовні вимоги про стягнення компенсації за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 9722,07 грн. та середнього заробітку за час затримки виплати зазначеної компенсації у розмірі 4259,19 грн. (а.с. 4-8 т.1).
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, невиплаченої при звільненні працівника і середнього заробітку за час затримки виплати не розглянуті, рішення з цього приводу не прийняте, а тому є всі підстави для постановлення додаткового рішення в цій частині.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Враховуючи наявні матеріали справи в частині вимог про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, невиплаченої при звільненні працівника і середнього заробітку за час затримки виплати, суд приходить до висновку про розгляд справи без виклику сторін та інших учасників.
Дослідивши матеріали справи з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, керуючись завданнями цивільного судочинства, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, невиплаченої при звільненні працівника і середнього заробітку за час затримки виплати підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно з наказом від 12.07.2010 року №48-к ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ТОВ «Дніпродзержинський дослідний завод» на посаду бухгалтера. Відповідно до наказу від 20.11.2011 року №71 її було призначено головним бухгалтером підприємства. А 30.11.2017 року позивача було звільнено з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідач повинен був в день звільнення виплатити позивачу всі суми, тобто провести повний розрахунок. Між тим, до цього часу ТОВ «Дніпродзержинський дослідний завод» не виплатило позивачу компенсацію за невикористані 105 днів щорічних відпусток, що складає 9722,07 грн. Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки виплати зазначеної компенсації склав 4259,19 грн. Тому позивач просила стягнути на свою користь з відповідача компенсацію за не використані 105 днів щорічних відпусток, не виплачену під час звільнення, у розмірі 9722,07 грн., суму середнього заробітку за час затримки виплати зазначеної компенсації у розмірі 4259,19 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Відповідно до ч. 1 ст 233 КЗпП України, - працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Строки звернення до суду позивачем не пропущені, тому питання про їх поновлення судом не розглядається.
Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган (роботодавець) зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку й провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП.
Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець має письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум в установлені строки,за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація має виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець має сплатити зазначене в ст. 117 КЗпП відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо ж спір вирішено на користь працівника частково розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Однак, відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Судом встановлено, що ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 16 січня 2018 року відкрито провадження по цій справі та зобов`язано відповідача надати відзив на позовну заяву із наданням відповідних доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Враховуючи приписи ст. 178 ЦПК, заперечення на позовну заяву викладаються відповідачем у відзиві. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд наголошує, що подання відзиву на позовну заяву є правом відповідача, однак наслідком неподання такого відзиву є те, що справа буде розглянута за наявними в ній матеріалами.
В матеріалах справи відсутній відзив відповідача на позовну заяву та додаткові докази, які б спростовували твердження позивача.
30.11.2017 року позивачу ОСОБА_1 було звільнено з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідач повинен був в день звільнення виплатити позивачу всі суми, тобто провести повний розрахунок. Між тим, до цього часу ТОВ «Дніпродзержинський дослідний завод» не виплатило позивачу компенсацію за невикористані 105 днів щорічних відпусток, що складає 9722,07 грн. Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки виплати зазначеної компенсації склав 4259,19 грн. Тому позивач просила стягнути на свою користь з відповідача компенсацію за не використані 105 днів щорічних відпусток, не виплачену під час звільнення, у розмірі 9722,07 грн., суму середнього заробітку за час затримки виплати зазначеної компенсації у розмірі 4259,19 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.
З огляду на викладене, суд визнає встановленими вказані обставини, а саме: невчинення відповідачем дій з виплати компенсації за невикористані 105 днів щорічних відпусток та середнього заробітку за час затримки виплати зазначеної компенсації. Наведений у позові розрахунок заборгованості по сплаті належних позивачу коштів є правильним та таким, що відповідає діючому законодавству.
Таким чином, з відповідача необхідно стягнути компенсацію за не використані 105 днів щорічних відпусток, не виплачену під час звільнення, у розмірі 9722,07 грн., та суму середнього заробітку за час затримки виплати зазначеної компенсації у розмірі 4259,19 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно ч. 8 ст. 268 ЦПК України - після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Також, суд нагадує, що Європейський суд з прав людини в справі "Сутяжник проти Росії" (№ 8269/02) зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ Дніпродзержинський дослідний завод в частині вимог про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, невиплаченої при звільненні працівника і середнього заробітку за час затримки виплати, - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому копія рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя В. Г. Тюлюнова