Справа № 415/8876/19
Провадження № 22-ц/810/92/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області 04 грудня 2019 року, ухваленого Лисичанським міським судом у складі: судді Фастовця В.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 32818,30 грн, який мотивувало тим, що відповідач ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору № б/н від 18.02.2009 року отримала кредит у розмірі 400 грн у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка належним чином не виконала зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 31.08.2019 року за нею утворилась заборгованість в сумі 32818,30 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачки та судові витрати в сумі 1921 грн.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 04 грудня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку, і станом на 31.08.2019 року відповідачем зобов`язання виконано в повному обсязі, тому підстави для задоволення позову відсутні. Стосовно збільшення відсоткової ставки за користування кредитом з 08 листопада 2015 року, то Банком не надано доказів згоди відповідача на зміну укладеного між сторонами кредитного договору, отже, розмір заборгованості за процентами повинен розраховуватися, виходячи із розміру 2,5 % на місяць або 30 % на рік і має обраховуватися так: 224,92 грн., нарахованих станом на 30 червня 2015 р., за період з 01.11.2015 по 31.08.2019, тобто за 46 місяців 209,45 грн. (46 місяців х 2,5% місячних х 182,13 грн. залишку заборгованості); всього 434,37 грн, однак і ця сума не підлягала стягненню, оскільки згідно Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості з 14 квітня 2014 року, а відповідач почав нараховувати пеню відповідачу з 01 червня 2009 року, станом на 01 квітня 2014 року відповідачу було нараховано 1590 грн пені. З урахуванням вимог ст. 534 ЦК України щодо черговості погашення грошового зобов`язання сплачена відповідачем з 23 березня 2015 року сума 2509,52 грн була протиправно направлена позивачем на погашення заборгованості з пені за прострочення платежу, а фактично погашає суму пені, процентів та заборгованості за кредитом 2509,52 1590 434,37 182,13 = 303,02 грн. Відмова у задоволенні позову про стягнення пені, комісії та штрафів (фіксованої частини та процентної складової) обґрунтована нарахуванням їх під час пред`явлення позову.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» вважає вказане рішення незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального і матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи та просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути судові витрати.

Банк вважає, що судом першої інстанції неправильно визначений характер правовідносин між сторонами, неправильно застосовано закон, що їх регулює, неповно досліджено матеріали справи та не надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Відповідач укладання чи не укладання кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог не заявляв, таким чином судом помилково відмовлено в частині позовних вимог.

Свою позицію позивач обґрунтовує посиланням на постанови Верховного суду від 07.03.2018 року у справі № 755/18246/15-ц, від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися.

Позивач надав заяву про те, що не заперечує проти винесення рішення судом і що розрахований розмір відсотків за користування кредитними коштами, виходячи із 2,5 % на місяць, які погоджені відповідачем, за період з 08.11.2015 року по 31.08.2019 року (після підвищенні відсоткової ставки) за 1392 дні становить 224,92 грн. Тому відсотки, що підлягають стягненню складають 435,34 грн (а.с. 66-69).

Що стосується відповідачки, то згідно наданих позивачем та Управлінням адмінпослуг Лисичанської міської ради Луганської області відомостей її зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , за якою листування суду із ним із позначкою пошти «адресат відсутній» та «за вказаною адресою адресат відсутній», тому у відповідності до вимог частини 11, статті 128, частини 10 статті 130 ЦПК України її повідомлено про розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади.

Наведене відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 18.02.2009 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н у спосіб підписання заяви позичальника, за яким отримано кредит розмірі 400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Складовою договору слід вважати і підписану відповідачкою довідку об умовах кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 9).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.02.2009 року, укладеного між сторонами, вбачається, що станом на 31.08.2019 року у відповідачки ОСОБА_1 перед банком утворилась заборгованість в розмірі 32818,30 грн, яка складається з: 182,13 грн заборгованість за тілом кредиту, 26372,40 грн по процентам за користування кредитом, 4224,80 грн за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 1538,97 грн штраф (процентна складова) (а.с. 5-7).

Розглядаючи справи, суд має керуватися такими засадами судочинства як змагальність сторін та диспозитивність. Позивач, користуючись своїми правами, надав на підтвердження обґрунтованості позову вищезазначені докази як на підтвердження укладення кредитного договору між сторонами, так і його виконання сторонами, проте вказаним доказам судом дана неправильна оцінка, що призвело до помилкового вирішення спору.

Так, висновок суду про наявність у відповідачки заборгованості перед позивачем з тіла кредиту у розмірі 182,13 грн відповідає матеріалам справи та умовам укладеного між сторонами договору.

Що стосується відсотків за користування кредитом, то колегія суддів погоджує наданий позивачем до апеляційної скарги розрахунок такої заборгованості у розмірі 435,34 грн, що складається із відсотків за період з 08.11.2015 року по 31.08.2019 року і з урахуванням первісно погоджених сторонами 30 % річних та складає 182,13 х 0,083% х 1392 (кількість днів) = 210,42 грн та заборгованості з відсотків, що утворилася станом на дату підвищення позивачем відсоткової ставки 224,92 грн (а.с. 5-7).

Вказані суми підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Висновок суду про повне погашення відповідачкою заборгованості за кредитом шляхом сплати за період з 23 березня 2015 року суми 2509,52 грн не ґрунтується на матеріалах справи та спростовується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Що стосується висновків суду про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки пені, комісії та штрафів (фіксованої частини та процентної складової) з огляду на нарахування їх під час пред`явлення позову, то такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки згідно ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669, на які послався суд, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 р. громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам -підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Такий перелік був затверджений розпорядженнями КМУ №1053-р від 30.10.2014 р., яке не було зупинене на час нарахування заборгованості, і №1275-р від 02.12.2015 р., яке підлягає застосуванню на час розгляду справи судом в частині скасування нарахованих сум штрафів, та включає м. Лисичанськ, в якому зареєстрована відповідачка.

Вказані заборони на нарахування пені та/або штрафів за порушення виконання зобов`язання застосовуються лише в разі встановлення їх умовами договору.

Оскільки належних доказів на погодження відповідачкою Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування кредитною карткою позивачем не надано, то вони не є складовою кредитного договору, і відсутність договірних відносин в цій частині виключає можливість застосування вищезазначених заборон нараховувати пеню та штрафи.

В цьому випадку вимоги Банку є необґрунтованими з підстави непогодження їх відповідачкою у разі порушення нею взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Тому рішення суду як ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 182,13 грн та за відсотками у розмірі 435,34 грн, а в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками у сумі 25937,06 грн (26372,40 435,34 грн), штрафів та пені слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 90,36 грн судового збору (за подання позовної заяви позивачем сплачено 1921 грн. + за подання апеляційної скарги сплачено 2881,50 грн, = 4802,50 х 617,47 : 32818,30).

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 04 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 лютого 2009 року: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 182,13 грн та за відсотками у розмірі 435,34 грн.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками у сумі 25937,06 грн, заборгованості за пенею, комісією, штрафів відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) судовий збір у розмірі 90,36 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 19 березня 2020 року.

Головуючий

Судді: