АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 грудня 2020 року

м. Чернівці

справа № 724/869/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Вовкун Н.Ю.

позивач ОСОБА_1

відповідачі Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Руснак А.І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Просив стягнути з Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (далі ГУНП в Хмельницькій області) на його користь моральну шкоду в сумі 350 000 гривень.

Посилався на те, що 4 листопада 2019 року йому стало відомо про те, що начальником слідчого відділення Кам`янець-Подільського відділу поліції (далі СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області) ОСОБА_2 подано скаргу до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Чернівецької області (далі КДКА Чернівецької області), в якій останній просив провести щодо позивача службове розслідування. До скарги були додані документи в яких зазначено, що позивач 11 жовтня 2019 року в приміщенні відділення Кам`янець-Подільського відділу поліції в присутності двох працівників поліції поводив себе некоректно, грубо порушував норми та правила поведінки адвоката, мав неохайний вигляд, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, провокував конфлікт та бійку.

Вважав, що неправомірне розповсюдження працівниками поліції неправдивої інформації створило негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, принизило його людську і професійну гідність, негативно вплинуло на ділову репутацію позивача та завдало йому значних душевних страждань.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 10 000 гривень моральної шкоди, завданої начальником СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 шляхом поширення недостовірної інформації щодо адвоката Рязанова Л.Г.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Суд виходив з того, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які би підтверджували факт неприпустимої та грубої поведінки адвоката ОСОБА_1 по відношенню до працівників поліції.

Звернення начальника СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 до голови КДКА в Чернівецькій області призвело до спричинення адвокату ОСОБА_1 моральної шкоди.

Судом було встановлено, що позивачу ОСОБА_1 внаслідок поширення недостовірної інформації було завдано моральну шкоду, яка полягала в приниженні гідності, честі, ділової репутації останнього, як адвоката, що в результаті призвело до втрати авторитету серед колег та клієнтів.

З урахуванням принципів співмірності та справедливості, враховуючи вимоги розумності суд вважав, що достатньою та справедливою для компенсації моральних страждань позивача ОСОБА_1 буде грошова сума в розмірі 10000 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення його позову скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області в своїй апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції ухвалюючи судове рішення не зазначив які саме критерії співмірності та справедливості він врахував при визначенні розміру моральної шкоди. Також судом не зазначено, чому він визначив суму моральної шкоди саме в розмірі 10 000 гривень.

Судом не враховано, що умисні протиправні дії відповідача завдали шкоди також його авторитету серед всіх учасників взаємовідносин в галузі права, а не тільки серед його колег та осіб, яким він надає правову допомогу.

Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта зазначав, що судом першої інстанції не враховано те, що право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката має кожен, кому відомі факти такої поведінки. Оскільки факти порушення Правил адвокатської етики стали відомі начальнику СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 , то він реалізував зазначена право. Звертаючись з відповідною скаргою ОСОБА_3 не принизив честь, гідність, ділову репутацію адвоката ОСОБА_1 , не розповсюдив щодо нього неправдиву інформацію, а лише виклав обставини, які мали місце під час досудового розслідування та розгляду справи у суді та містяться в матеріалах кримінального провадження.

Позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди у вигляді моральних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими людьми, а також не зазначено з яких саме міркувань моральна шкода визначена ним в розмірі 350 000 гривень.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

Державна казначейська служба України подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Представник відповідача зазначав, що позивачем не доведено та не обґрунтовано яку саме шкоду, протиправні дії чи бездіяльність орган казначейства завдав останньому та у чому полягала протиправність діяння відповідача.

Заява начальника СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області Усініна О.О. про проведення службового розслідування не свідчить про поширення недостовірної інформації щодо адвоката та завдання йому моральної шкоди, а є лише реалізацією права заявника, передбаченого статтею 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Позивачем не доведено розмір моральної шкоди та причинний зв`язок цієї шкоди з діями відповідача.

Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Представник відповідача просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хотинського районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Вважав апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою та безпідставною.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Начальник СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 звернувся до голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Чернівецької області із заявою, за фактом неприпустимої та грубої поведінки в органах Національної поліції України по відношенню до службових осіб, старшого слідчого СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 та просив провести службове розслідування за вказаним фактом (а.с.7).

В рапорті старшого слідчого СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 зазначено, що 11 жовтня 2019 року о 10 годині 25 хвилин адвокат ОСОБА_1 зайшов до службового приміщення, почав поводити себе некоректно, висловлював свої думки про його некомпетентність, почав розмахувати руками, провокувати конфлікт та бійку. Адвокат ОСОБА_1 мав неохайний вигляд та різкий запах алкоголю з ротової порожнини (а.с. 9).

В рапорті слідчого СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 зазначено, що адвокат ОСОБА_1 зайшовши в службове приміщення, почав поводити себе некоректно, висловлював свої думки про його некомпетентність, почав розмахувати руками, провокувати конфлікт та бійку. Адвокат ОСОБА_1 мав неохайний вигляд та різкий запах алкоголю з ротової порожнини (а.с. 10).

Вказані рапорти були долучені до листа начальника СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 до голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Чернівецької області.

Із відповіді голови КДКА в Чернівецькій області Дяченко З.М. від 31 жовтня 2019 року на лист начальника СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 вбачається, що згідно з п. 3 Положення про порядок прийняття та розгляду скарги щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати його дисциплінарну відповідальність, адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності лише в порядку дисциплінарного провадження, з підстав вчинення дисциплінарного проступку, види якого передбачені ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Проведення службового розслідування даними нормативно-правовими актами не передбачено. Одночасно нею було повідомлено, що в обов`язки голови КДКА регіону не входить вжиття заходів про недопущення порушення Закону України «Про захист персональних даних» від 30 січня 2018 року (а.с.8).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ГУНП в Хмельницькій області слід задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Так, статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно частин 1-3 статті 21 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 1 стаття 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» 5 липня 2012 року, № 5076-VI право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Згідно пункту 9 вказаної постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про стягнення моральної шкоди.

З позовної заяви вбачається, що позивач просив відшкодувати моральну шкоду, завдану внаслідок поширення щодо нього недостовірної інформації, внаслідок надіслання начальником слідчого відділення Кам`янець-Подільського відділу поліції ОСОБА_3 листа до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Чернівецької області від 18 жовтня 2019 року.

Апеляційний суд виходить з того, що правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, є правопорушення, що включає, зокрема такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння, особи, яка її завдала, та причинний зв`язок між ними. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями, які встановлені судом.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення на вказане вище уваги не звернув та дійшов помилкових висновків про доведеність моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справа від 4 вересня 2019 року в справі № 127/10179/16-ц (провадження № 61-20529св18) зазначено, про те, що у разі, якщо особа звертається до юридичної особи із зверненням про проведення перевірки певних обставин і в якому міститься та чи інша інформація, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою права, передбаченого Законом України «Про звернення громадян», а не поширення недостовірної інформації.

За схожих обставин, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Хоча Конституційний Суд дійшов такого висновку у контексті тлумачення положень Цивільного кодексу 1963 року (стаття 7), який втратив чинність до того, як відбулися оскаржувані події, заявниця могла обґрунтовано сподіватися, що цей висновок так само буде застосовний і до «нового» Цивільного кодексу 2003 року. Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року (SIRYK v. UKRAINE, N 6428/07, § 37, ЄСПЛ, від 31 березня 2011 року).

З матеріалів справи вбачається, що начальник СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 надіслав до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Чернівецької області лист, в якому зазначив про те, що з рапортів старшого слідчого ОСОБА_4 та слідчого ОСОБА_5 йому стало відомо про поведінку адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності. Отже, ОСОБА_3 реалізував своє право, передбачене частиною 1 статті 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому такі його дії не є поширенням недостовірної інформації щодо адвоката Рязанова Л.Г. в розумінні статті 277 ЦК України.

За таких обставин вказані дії начальника СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 не можна вважати неправомірними. У даному випадку суд не може встановити наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки усі складові деліктної відповідальності відсутні.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постанові від 9 листопада 2020 року у справі №752/5766/16-ц.

Вказані обставини дають підстави зробити висновок про те, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене вище, аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 є помилковими.

Також ухвалюючи рішення суд першої інстанції та стягуючи моральну шкоду з держави Україна, не врахував наступного.

Згідностатті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Частиною 1 статті 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Згідно частини 1 статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Частиною 4 статті 58 ЦПК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц зробила висновок про те, що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

У постанові від25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 пред`являв позов безпосередньо до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області та просив стягнути моральну шкоду з Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області.

Отже, позивач не врахував, що належним відповідачем у даних правовідносинах є саме держава в особі органів державної влади.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції в порушення принципу диспозитивності помилково ухвалив судове рішення про стягнення моральної шкоди з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету, хоча такі вимоги позивачем не заявлялися.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини сьомої статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду; судовий збір не справляється.

Судовий збір, сплачений ГУНП в Хмельницькій області при поданні апеляційної скарги не підлягає стягненню з ОСОБА_1 , оскільки він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №522/7218/16-ц.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області задовольнити.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2020 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 7 грудня 2020 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна