Провадження № 22-ц/4808/300/20
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Максюти І.О.

секретаря Бойчука Л.М.

за участю апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта адвоката Кузів Л.В.

представника відповідача адвоката Дмитрука О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 грудня 2019 року, у складі судді Домбровської Г.В., ухвалене в м.Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "Прикарпатенерготрейд", Департаменту соціальної політики Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання дій неправомірними, та призначення субсидії на житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 05.06.2019 року вона отримала від Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Фраківської міської ради відповідь на своє звернення щодо призначення субсидії на житлово-комунальні послуги. Згідно відповіді позивачці було відмовлено у призначенні субсидії, у зв`язку з виникненням заборгованості перед ТОВ Прикарпатенерготрейд у розмірі 440,34 грн. та КП Івано-Франківськводоекотехпром 43,57 грн. з пропозицією оплатити борг або укласти договір про його реструктуризацію.

16.08.2019 року Департамент соціальної політики відмовив у нарахуванні позивачці субсидії з 01.05.2019 року, у зв`язку із наявною заборгованістю.

27.08.2018 року позивачка отримала листа від Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, у якому її повідомили, що згідно проведеного перерахунку 25.07.2018 року щодо виплати частини невикористаної субсидії на послугу газопостачання перерахування частини невикористаної субсидії в сумі 695,79 грн. буде здійснено після надходження субвенцій з державного бюджету.

Позивачка не визнає факт існування заборгованості і посилається на те, що субсидія була призначена їй з 2017 року і заборгованості по оплаті вона не мала.

З 01.012018 року по 12.12.2018 по рахунках виникла переплата у розмірі 148.12 грн.

З 01.01.2019 року по травень 2019 року субсидія була нарахована, але згідно з розрахунками позивачки мала місце і переплата станом на 01.01.2019 роу, а саме 148,12 грн. Станом на 01.08.2019 року розмір переплати за електроенергію складав 60.98 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка вважає, що відповідачем безпідставно відмовлено у нарахуванні субсидії на житлово-комунальні послуги з 01.05.2019 року по причині надуманої заборгованості в сумі 440,34 грн.

Посилаючись на зміст Положення про призначення житлових субсидій, затвердженого Постановою КМУ №329 від 27.04.2018 року, позивач просила:

- визнати неправомірними дії відповідачів Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ТзОВ "Прикарпатенерготрейд";

- зобов`язати відповідачів призначити субсидію на житлово-комунальні послуги з 01.05.2019 року;

- стягнути з відповідачів Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ТзОВ "Прикарпатенерготрейд" по 1000,0 грн. моральної шкоди.

РішеннямІвано-Франківського міського суду від 06 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Департаменту соціальної політики, ТОВ «Прикарпатенерготрейд» про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди відмовлено.

ОСОБА_1 на рішення суду подалаапеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянтка зазначила, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд зіслався на Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженою Постановю КМУ від 21.10.1995 роу №848 зі змінами та доповненнями та вказав, що у позивачки згідно особових рахунків обліковується заборгованість за послуги енергопостачання у розмірі 440,34 грн., та водопостачання 43,57 грн., а доказів на спростувння даної обставини позивач не надала.

Апелянт не погоджується із таким висновком, оскільки згідно її розрахунків, станом на 01.08.2019 року переплата за електроенергію складала 60,98 грн., а тому відмова у призначенні субсидії є безпідставною.

З наведених підстав апелянтка просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та її представник адвокат Кузів Л.В. вимоги скарги підтримали в повному обсязі, просили її задоволити.

Представник відповідача адвокат Дмитрук О.І. скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час розгляду справи в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 подала заяву до департаменту соціальної політики про призначення житлової субсидії у грошовій формі та декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії (за формами, затвердженими Міністерством соціальної політики України) та документальне підтвердження сплати заборгованості, або договір про реструктуризацію заборгованості, або оскарження заборгованості в судовому порядку. Водночас матеріалами справи підтверджується та обставина, що станом на відповідний період за особовим рахунком ОСОБА_1 обліковувалася заборгованість зі сплати за послуги електропостачання в сумі 440,34 грн. та водопостачання в сумі 43,57 грн., що згідно з приписами, які містяться у Положенні про порядок призначення житлових субсидій, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів Українивід 21 жовтня 1995 р. № 848 (зі змінами та доповненнями) (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) (надалі «Положення») унеможливлює призначення субсидії громадянам. Доказів на підтвердження того, що вищезазначену суму заборгованості було погашено ОСОБА_1 , або реструктуризовано у встановленому законом порядку суду не надано.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку, колегія суддів частково погоджується з таким висновом з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно інформації отриманої відповідачем ,виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради Департаментом соціальної політики від ТОВ «Івано-Франківськгаззбут» частину невикористаної субсидії на газопостачання для індивідуального опалення по особовому рахунку ОСОБА_1 становить 562,84грн.

25.07.2018 року ОСОБА_1 подала до департаменту соціальної політики заяву щодо виплати частини невикористаної субсидії на послугу газопостачання, яка була внесена в реєстр осіб на виплату частини невикористаної субсидії.

28.11.2018 року АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 виплачено частину невикористаної субсидії в сумі 562,84грн.

Департаментом соціальної політики призначено ОСОБА_1 житлову субсидію з 01.01.2016 року по 30.04.2018 року та з 01.05.2018 року по 30.09.2018 року по рішенню комісії на загальну площу житла 50,23 кв. метри на підставі поданої заяви на призначення субсидії та декларацій про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, а також відомостей про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та забезпеченість громадян житловою площею та комунальними послугами, виданих житловою організацією.

Субсидія на послугу електропостачання за період з 01.10.2016 р. по 31.12.2017 р. була призначена на 90кВт-г в місяць; з 01.01.2018р. по 30.04.2019 р. 70 кВтт в місяць.

Департаментом соціальної політики при звірці з ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в січні 2018 року було виявлено, що на особовий рахунок ОСОБА_1 №24024898 була зарахована субсидія іншого споживача.

При призначенні субсидії з 01.11.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 помилково було занесено особовий рахунок № НОМЕР_1 і субсидія зараховувалась на цей особовий рахунок.

Департаментом проведено коректуру субсидії на електропостачання по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.11.2016 року по 31.12.2017 року та в січні 2018 року кошти на суму 786,42 грн. знято та переведено на вірний особовий рахунок № НОМЕР_2 . В лютому 2018 року після повторної звірки ОСОБА_1 дораховано субсидію на суму 112,52грн.

За інформацією ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в квітні 2018 року ОСОБА_1 використала 48кВт електроенергії, фінансування здійснено згідно фактичних обсягів спожитих енергоносіїв на суму 43,20 грн.

По даних ПАТ «Прикарпаттяобленерго» заборгованість за послугу електропостачання по особовому рахунку ОСОБА_1 виникла через те, що заявниця за період з 01.02.2017 року 31.01.2018 року не сплатила за надані послуги, а саме обов`язкової частки.

Недоплата за період з 01.02.2017 року 31.01.2018 року становить 357,72 грн.

Спеціалістами департаменту соціальної політики для призначення житлової субсидії по автоматичному розрахунку з 01.05.2019 року сформовано та направлено електронні запити в організації-надавачі послуг про склад зареєстрованих у житловому приміщенні, про забезпеченість комунальними послугами, їх вартість, суму простроченої понад місяць заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, в Пенсійний фонд України про доходи осіб та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та ДФС про нараховані доходи осіб за період з 01.07.2018 року по 31.12.2018 року.

Враховуючи інформацію, отриману в електронному форматі, про наявність простроченої понад один місяць заборгованості надану ТОВ «Прикарпатенерготрейд» в сумі 440,34грн. та КП «Івано-Франківськводоекотехпром» в сумі 43,57грн., субсидія на оплату житлово-комунальних послуг з 01.05.2019 року ОСОБА_1 не призначена .

05.06.2019 року департаментом соціальної політики Кур М.В. направлено поштою повідомлення про наявність заборгованості та про прийняття рішення про непризначення субсидії з 01.05.2019 року у зв`язку з наявною заборгованістю.

У зв`язку із непризначенням субсидії ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом

У поданому до суду у порядку цивільного судочинства позові до Департаменту соціальної політики Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ТзОВ "Прикарпатенерготрейд" Кур М.В. просила:

- визнати неправомірними дії відповідачів Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ТзОВ "Прикарпатенерготрейд";

- зобов`язати відповідачів призначити позивачці субсидію на житлово-комунальні послуги з 01.05.2019 року;

- стягнути з відповідачів Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ТзОВ "Прикарпатенерготрейд" по 1000,0 грн. моральної шкоди.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересіву будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-третє, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим, за приписами частини першої статті 2 КАС України у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом та розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядку судового провадження.

Частиною п`ятою статті 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

У позовній заяві ОСОБА_1 просила: визнати неправомірними дії відповідачів Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ТзОВ "Прикарпатенерготрейд"; зобов`язати відповідачів призначити позивачці субсидію на житлово-комунальні послуги з 01.05.2019 року; стягнути з відповідачів Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ТзОВ "Прикарпатенерготрейд" по 1000,0 грн. моральної шкоди.

Зі змісту позову вбачається, що вимогу щодо визнання неправомірними дій та зобов`язання призначити субсидію на житлово-комунальні послуги з 01.05.2019 року ОСОБА_1 заявила в тому числі до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради .

21 жовтня 1995 року Кабінет Міністрів України затвердив Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива № 848, зі змінами та доповненнями (далі - Положення).

Указаним Положенням визначаються умови призначення та порядок надання громадянам щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату користування житлом або його утримання та комунальних послуг (водо-, тепло-, газопостачання, водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот), а також один раз на рік субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

Відповідно до Положення після закінчення строку отримання субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють розрахунок субсидії на наступний період для домогосподарств, які отримували субсидію у попередньому періоді. Для цього структурні підрозділи з питань соціального захисту населення збирають необхідну інформацію без звернення громадян.

Згідно з пунктом 13 Положення для нарахування субсидії можуть використовуватися відомості про доходи та розміри платежів у вигляді списків, довідок, даних на електронних носіях інформації, одержаних від ДФС, Пенсійного фонду України, центрів зайнятості, фондів соціального страхування, виконавчої служби, житлово-експлуатаційних організацій, житлово-будівельних (житлових) кооперативів, об`єднань співвласників багатоквартирного будинку, організацій, що надають житлово-комунальні послуги та здійснюють нарахування плати за житлово-комунальні послуги за договорами з підприємствами (інформаційно-обчислювальні центри, розрахункові центри, центри нарахування плати за житлово-комунальні послуги тощо). Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення мають право робити запити та безоплатно отримувати у строк до 15 календарних днів від ДФС, Державтоінспекції, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна, вищих навчальних закладів, фондів соціального страхування і інформацію, необхідну для призначення субсидій та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за призначенням субсидій.

Пункт 20 Положення місить вичерпний перелік обставин, коли надання раніше призначеної субсидії припиняється, зокрема, якщо громадянин, якому призначено субсидію, не сплачує вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії, за винятком випадків, пов`язаних із затримкою виплати заробітної плати, пенсії тощо, яка підтверджується відповідними документами, - з місяця, в якому надійшло таке подання.

Також у пункті 20 Положення зазначено, що у разі коли через несплату громадянином вартості фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії надання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг припинено, громадяни набуває право на її призначення на наступний період після подання документів, що підтверджують погашення заборгованості, яка виникла за період отримання субсидії.

Водночас, відповідно до ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності, яку складають рухоме та нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси тощо.

За змістом ст.5 Закону України Про місцеве самоврядування система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради;

старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" ст. 12 Земельного кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (Справа № 1-6/2010 від 1 квітня 2010 р. № 10-рп/2010) визначено, що положення частини першої статті 143 Конституції України, згідно з якими територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування "вирішують інші питання місцевого значення,

віднесені законом до їхньої компетенції", слід розуміти так, що при вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють як суб`єкти владних повноважень.

Отже, предметом спору є зобов`язання відповідача, який діє як суб`єкт владних повноважень, вчинити дії з продовження надання позивачу субсидій, які призначаються у встановленому законом порядку.

Відповідачем у справі є орган - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі спеціального законодавства.

Тобто між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, тому цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду справа № 645/212/18, провадження № 14-183цс19.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

Згідно ст.377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

У звязку з наведеним, рішення Івано-Франківського міського суду від 06 грудня 2019 року в частині позовних вимог до Департаменту соціальної політики Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради слід скасувати, а провадження у цій частині закрити.

В частині вимог до другого відповідача - ТзОВ "Прикарпатенерготрейд", то суд першої істанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки останній не є уповноваженим органом з призначення субсидій, факт існування заборгованості за електроенергію позивачем не спростовано, будь яких інших дій, що стосуються вирішення питання про призначення позивачу субсидії відповідачем не вчинялися. Тому рішення суду в цій частині та вирішенні питання про відмову в стягненні моральної шкоди є правильним.

Крім того, суд враховує, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 року у справі № 300/1839/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання неправомірними дій та зобов`язання до вчинення дій щодо призначення субсидії за період з 01.05.2019 року відмовлено та рішення набрало законної сили.

За таких обставин як підстави для визнання неправомірними дій - ТзОВ "Прикарпатенерготрейд" так і стягнення моральної шкоди, відсутні.

Рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "Прикарпатенерготрейд", Департаменту соціальної політики Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання дій неправомірними, та призначення субсидії на житлово-комунальні послуги в частині позовних вимог до Департаменту соціальної політики Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради слід скасувати, а провадження у цій частині закрити. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375,377, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "Прикарпатенерготрейд", Департаменту соціальної політики Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання дій неправомірними, та призначення субсидії на житлово-комунальні послуги в частині позовних вимог до Департаменту соціальної політики Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради скасувати, а провадження у цій частині закрити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 березня 2020 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Максюта І.О.