Справа № 487/2441/18
Провадження № 2/487/44/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2020 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання - Рурич І.В., позивача - ОСОБА_1 , розглянувши цивільну справу №487/2441/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи - ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

за участю представника позивача - ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

26.04.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , третьої особи - ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 посилаючись на те, що відповідач з 2016 року у спірної квартирі не проживає без поважних причин відповідно до вимог ст.ст. 71, 72 ЖК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Також в указаній квартирі зареєстрована ОСОБА_6 , яка з 2016 року без поважних причин не проживає в квартирі, добровільно виїхала та забрала усі свої та їхні спільні свої речі, комунальні платежі не сплачує, кореспонденцію не отримує, будь-яких перешкод у проживанні він їй не чинив.

Ухвалою від 02.05.2018 року відкрите провадження у справі.

18.07.2018 року ОСОБА_2 надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що з 2001 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з позивачем, 20.04.2007 року зареєстрували шлюб. За період фактичних шлюбних відносин, за спільні кошти, на потреби сімї, ними була придбана квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, право власності на яку було оформлено на позивача. Крім того з 2001 по 2016 ними за спільні кошти було зроблено капітальний ремонт в квартирі, в подальшому внаслідок великого фізичного навантаження, у неї були виявлені захворювання та зроблені операції. В 2016 році стосунки між ними погіршились, оскільки позивач почав її ображати, погрожував, постійно вимагав щоб вона виселилися, вселив у квартиру іншу жінку, у зв`язку з чим вона була вимушена у 2016 році виїхати з квартири, оскільки позивач своєю поведінкою перешкоджав їй в проживанні та до теперішнього часу не впускає у квартиру, комунальні послуги не сплачує, оскільки нічим не користується, іншого житла немає.

18.07.2018 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з квітня 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , поділ спільного майна подружжя квартири АДРЕСА_1 , визнати за нею права власності на Ѕ частку вказаної квартири та усунення перешкод кориcтуванні житловим приміщенням, шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1 .

26.09.2018 року представник позивач ОСОБА_4 надала до суду відповідь на відзив в якому зазначила, що позивач однією сім`єю почав проживати з відповідачем лише після реєстрації шлюбу у 2007 році. Квартиру АДРЕСА_1 купив за свої особисті кошти, отримані від продажу спадкового майна - будинку його батьків. Ремонт в квартирі ним зроблено також лише за його власні кошти та власними зусиллями. В 2016 році їхня сімя розпалась остаточно, до цього часу вони проживали як сусіді, відповідачка постійно влаштовувала скандали, після чого у 2016 році таємно вивезла з квартирі свої особисті та спільні речі та добровільно переїхала проживати у свій будинок та в подальшому була ініціатором розірвання шлюбу. З того часу квартирою не цікавилась, не приймала участі в її утриманні та сплаті комунальних платежів, залишила борг за комунальні послуги з 2015 року. Наразі відповідачка проживає у будинку, який їй дістався у спадок та який переоформлений на її дочку ОСОБА_7 , будь-яких доказів, що відповідачка намагалась вселитися у спірну квартиру та що позивач їй чинив в цьому перешкоди, суду не надано.

26.09.2018 року позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про зміну підстав позову, просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, посилаючись на те, що він є власником вказаної квартири та відповідач як член сім`ї власника з 2016 року у спірної квартирі не проживає без поважних причин понад один рік.

08.10.2018 року представник відповідача - адвокат Іванова Т.В. надала до суду письмові пояснення на відповідь на відзив ОСОБА_1 , зазначивши, що викладене ОСОБА_1 у відповіді не відповідає дійсності щодо придбання ним квартири за особисті кошти, здійснення ремонту також за його особисті кошти та власним зусиллям, а також причини розірвання їхнього шлюбу. Також, вказала, що відповідач орендує квартиру по АДРЕСА_2 , що підтверджується договором оренди та актом про проживання, іншого житла у неї немає.

22.02.2019 року ОСОБА_2 надала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог за зустрічним позовом та просила усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення її у зазначену квартиру, надати їй безперешкодний доступ у дане житлове приміщення та зобов`язати відповідача ОСОБА_1 надати ключі від дверей.

27.03.2019 року представник ОСОБА_2 надала до суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду по суті цивільної справи №487/1512/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку квартири.

02.04.2019 року представник позивача ОСОБА_1 надала до суду заяву, просила розглянути заяву ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі за її відсутності та в її задоволенні відмовити.

12.04.2019 року представник відповідача ОСОБА_2 надала до суду заяву, просила розглянути клопотання про зупинення провадження у справі за відсутності її та відповідача ОСОБА_2 та задовольнити.

Ухвалою від 12.04.2019 року у прийняті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення у зазначену квартиру, надати безперешкодний доступ у дане житлове приміщення та зобов`язати відповідача надати ключі від дверей відмовлено та зупинено провадження у даній цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , до набрання законної сили судового рішення у цивільній справі №487/1512/19 за позовом ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку квартири.

26.11.2019 року представник позивача надала до суду заяву про поновлення провадження у справі.

Ухвалою від 09.01.2020 року поновлено провадження у справі.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, підтвердили викладені, просили про задоволення позову.

В судове засідання відповідач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю не надали.

В судове засідання третя особа не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена, причини неявки суду не повідомила, пояснень на позов не надала.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 03.05.2001 року, зареєстрованого Універсальною товарною біржею «Феникс», який рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.08.2005 року визнано дійсним та за ОСОБА_1 визнано право власності на вказану квартиру, рішення суду набрало законної сили 30.09.2005 року.

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 з 09.11.2001 року, ОСОБА_5 з 29.11.2007 року та його племінниця ОСОБА_3 з 04.11.2016 року.

20.04.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб. 19.07.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано, відповідачці присвоєно прізвище - ОСОБА_10 , згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 19.07.2016 року Заводським районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

В подальшому між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 почали виникати сварки та у 2016 році відповідач забрала свої особисті речі та з того часу у спірній квартирі не проживає і не користується нею, однак, в добровільному порядку не знімається з реєстрації, що підтверджується актом про не проживання від 16.04.2018 року ПП ЖЕК-10.

При цьому, ОСОБА_2 комунальні та інші витрати по утриманню квартири не сплачує, що не заперечувала і сама відповідачка.

Зазначені обставини узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , надані ними в судовому засіданні, які підтвердили, що знають свого сусіда ОСОБА_1 приблизно 10 років, він вселився в спірну квартиру спочатку один, після одружився із відповідачкою, у спірній квартирі відповідачка не проживає приблизно 5-6 років, виїхала добровільно.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не вставлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, судам рекомендовано при вирішенні спорів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд ставиться критично до заперечень відповідача стосовно того, що вона не проживає в спірній квартирі з поважних причин, оскільки позивач перешкоджав їй у проживанні, тому вона була вимушена виїхати з квартири, оскільки на підтвердження своїх заперечень про створення перешкод у користуванні квартирою відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів.

Так, з 2016 року відповідач ніяких обов`язків щодо утримання спірної квартири не несе, не зверталась з позовом про вселення чи визнання права на користування спірною квартирою, також не зверталась до інших органів державних з приводу того, що їй чинять перешкоди у користуванні квартирою.

25.02.2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про встановлення факту поживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частку вказаної квартири. Ухвалою від 26.09.2019 року, позов ОСОБА_2 залишено без розгляду, у зв`язку із неявкою позивача.

Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідач, як колишній член сім`ї власника, в спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин понад один рік, тому втратила право на користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 76, 89, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи - ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса листування: АДРЕСА_4

Суддя: С.В. Щербина

Повний текст рішення складено 18.03.2020 року.