Постанова

Іменем України

11 червня 2020 року

м. Київ

справа № 138/1384/18

провадження № 61-19045св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області, у складі судді Цибульського О. Є., від 23 травня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду, у складі колегії суддів:Марчук В. С., Стадника І. М., Войтка Б. Ю., від 18 вересня 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги АТ «Укрсоцбанк»обґрунтувало тим, що 15 червня 2007 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Укрсоцбанк» договір № 975/46-34 про надання відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до умов зазначеного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 20 тис. доларів США, а позичальник, в свою чергу, в порядку та на умовах, визнаних кредитним договором, повернути кредит, з врахуванням відсотків за користування кредитом, в строк до 10 червня 2019 року включно.

Одночасно з укладенням кредитного договору з метою забезпечення виконання зобов`язань було укладено договір іпотеки № 050/1-602 від 15 червня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .

Також з метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором 12 жовтня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 050/1-603, у відповідності до якого поручитель зобов`язався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови сплати яких встановлюються кредитним договором від 15 червня 2007 року. Згідно з пункту 3.1.2 договору поруки у випадку невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору ОСОБА_2 відповідає перед банком як солідарний боржник.

Станом на 05 квітня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком згідно кредитного договору № 975/46-34 від 15 червня 2007 року становить 39 964, 46 доларів США, що еквівалентно 1 049 588, 89 грн, яка складається з: 459 550, 97 грн заборгованості за кредитом та 590 037, 92 грн заборгованості за відсотками.

Із урахуванням зазначеного, АТ «Укрсоцбанк» просило позов задовольнити, стягнути на його користь заборгованість у вказаному розмірі з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також вирішити питання щодо судового збору.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Могилів-Подільського районного суду Вінницької області від 23 травня 2019 року провадження у справі закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що провадження у справі підлягає закриттю у відповідності до положень пункту 6 частини першої статті 255 ЦПК України, пункту 4 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки14 лютого 2011 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було постановлено рішення у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 975/46-34 від 15 червня 2007 року. Вказане рішення прийняте третейським судом в межах його компетенції, стосується того самого спору, між тими самими сторонами, про той самий предмет. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2011 року на виконання вищезазначеного рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 лютого 2011 року видано виконавчий лист.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк» залишено без задоволення, а ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішення третейського суду від 14 лютого 2011 року прийнято в межах компетенції, стосується того самого спору, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що і поданий позов ПАТ «Укрсоцбанк» у цій справі, а саме: стягнення коштів у зв`язку із неналежним виконанням умов договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 975/46-34 від 15 червня 2007 року.

Таким чином, суб`єктний склад сторін, предмет та підстави позовів у цій справі та у справі № 572/10 Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків є тотожними, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки про наявність рішення третейського суду стало відомо після відкриття провадження у цивільній справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі АТ «Укрсоцбанк» просить скасувати ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 травня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору судами не було враховано, що в рішенні Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 лютого 2011 року заборгованість була визначена станом на 05 березня 2010 року, а в позовній заяві, яка є предметом розгляду у цій справі, заявлені вимоги про стягнення заборгованості станом на 05 квітня 2018 року, отже позовні вимоги, вирішені третейським судом, та вимоги, заявлені у цій справі, не є тотожними. На виконання рішення третейського суду видано один виконавчий лист, а у цій справі вимоги заявлені до двох боржників.

Судами не перевірено чи не було скасоване рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 лютого 2011 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2020 року справу за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 червня 2007 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Укрсоцбанк»договір № 975/46-34 про надання відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до умов зазначеного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 20 тис. доларів США, а позичальник, в свою чергу, в порядку та на умовах, визнаних кредитним договором, взяв зобов`язання повернути кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом, в строк до 10 червня 2019 року включно.

Одночасно з укладенням кредитного договору з метою забезпечення виконання зобов`язань за ним було укладено договір іпотеки № 050/1-602 від 15 червня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .

Також з метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором 12 жовтня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 050/1-603, у відповідності до якого, поручитель зобов`язується перед банком відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором від 15 червня 2007 року. Згідно пункту 3.1.2 договору поруки, у випадках невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору ОСОБА_2 відповідає перед АТ «Укрсоцбанк» як солідарний боржник.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала належним чином. Станом на 05 квітня 2018 року за розрахунками банку заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Укрсоцбанк» у зв`язку із невиконанням зобов`язань за кредитним договором № 975/46-34 від 15 червня 2007 року становить 39 964, 46 доларів США, що еквівалентно 1 049 588, 89 грн, яка складається з: 459 550, 97 грн заборгованості за кредитом та 590 037, 92 грн - заборгованості за відсотками.

Також встановлено, що 14 лютого 2011 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було винесено рішення у справі № 572/10 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення 155 776, 84 грн заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 975/46-34 від 15 червня 2007 року.

Згідно вказаного рішення третейського суду станом на 15 березня 2010 року залишок неповернутих кредитних коштів складав 17 498, 00 доларів США. За вказаний період банком також було нараховано відсотки - 1 679,26 доларів США та пеню - 3 780,66 грн, що разом в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на момент розрахунку складало 155 776, 84 грн. Заявлені позовні вимоги задоволено частково, стягнуто як із солідарних боржників з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 153 348, 28 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2011 року на виконання вище зазначеного рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 лютого 2011 року вирішено видати виконавчий лист.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», положеннями якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, вважав, що існує рішення третейського суду щодо спору за участі тих самих сторін і з того самого предмета спору, що унеможливлює розгляд справи судом. Суди попередніх інстанцій вважали, що до застосування підлягає пункт 6 частини першої статті 255 ЦПК України.

Однак, погодитися із такими висновками у повному обсязі не можна, виходячи із наступного.

Звернення до третейських судів є одним зі способів захисту прав суб`єктів цивільних правовідносин (стаття 21 ЦПК України).

Частиною другою статті 1 Закону України «Про третейські суди» визначено, що до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає із цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Положеннями статті 6 указаного закону визначено підвідомчість справ третейським судам.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 255 ЦПК України суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому самому третейському суді виявився неможливим.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі з підстав, визначених пунктом 6 частини першої статті 255 ЦПК України, із посиланням на пункт 4 частини першої статті 186 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, не врахував, що заявлені позовні вимоги у цій справі та у справі, яка перебувала на розгляді у третейському суді між тими самими сторонами, за своїм предметом не можуть вважатись тотожними.

Предметом спору, який перебував на розгляді Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 572/10, було стягнення заборгованості за кредитним договором, яка була визначена станом на 15 березня 2010 року, а в цій справі АТ «Укрсоцбанк» заявлені вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначеної станом на 05 квітня 2018 року. При цьому розмір відсотків за користування кредитом, нарахованих банком у цій справі (590 037, 92 грн, що дорівнює 22 466,46 доларів США), є більшим, ніж розмір відсотків, стягнутих на підставі рішення третейського суду від 14 лютого 2011 року (1 679,26 доларів США).

Виходячи із вищенаведеного, підстави для закриття провадження у цій справі у частині вирішення позовних вимог АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками згідно кредитного договору № 975/46-34 від 15 червня 2007 року, нарахованими після 15 березня 2010 року, відсутні.

Судами не перевірено обґрунтованості позовних вимог банку в частині заборгованості за відсотками, нарахованими після 15 березня 2010 року.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій допустили порушення пункту 6 частини першої статті 255 і пункту 4 частини першої статті 186 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з частиною четвертою статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню у частині закриття провадження щодо позовних вимог АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками згідно кредитного договору № 975/46-34 від 15 червня 2007 року, нарахованими після 15 березня 2010 року, а справа у цій частині підлягає передачі на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк»задовольнити частково.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 травня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року у частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками згідно кредитного договору № 975/46-34 від 15 червня 2007 року, нарахованими після 15 березня 2010 року, скасувати.

Справу у вказаній частині передати на розгляд Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта

В. В. Шипович