ПОСТАНОВА

Іменем України

15 квітня 2020 року м. Кропивницький

справа № 398/4818/18

провадження № 22-ц/4809/616/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2019 року у складі судді Нероди Л.М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 15 010,98 доларів США, що за курсом 28,11 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.11.2018 року складає 421 958,65 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 02 вересня 2008 року АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № KGZNAR08630016, згідно якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 15 046,68 доларів США на термін до 01.09.2015, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 01.11.2018 у нього виникла заборгованість у розмірі 99 937,01 доларів США, яка складається з наступного:

- 15 010,98 доларів США заборгованості за кредитом (тілом кредиту),

- 3 760,07 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом,

- 3 009,50 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом,

- 78 156,46 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позивач, звертаючи увагу суду на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15 010,98 доларів США.

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що після звернення позивача з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінився порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Такий правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа №310/11534/13-ц, провадження №14-154цс 18).

Крім того, позивач пропустив строк позовної давності, визначений кредитно-заставним договором.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним, необґрунтованим, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилаючись на висновки суду першої інстанції та доводи позовної заяви, вказує, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2012 року у справі №2-1343/11 позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були задоволенні та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 21 359,53 звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Daewoo Nexia, модель: Nexia, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий сєдан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

У відповідності до п. 14.11 договору від 02.09.2008 № KGZNAR08630016 сторони встановили строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за кредитом, неустойки тривалістю у 5 років, у зв`язку з чим, вважає, що судом не вірно застосовано судову практику за обставинами даної справи та виходячи із змісту заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості з основної суми кредиту, яка встановлена рішенням суду, що набрало законної сили, а відповідно, не може мати місця і пропуск строку позовної давності, який закінчувався 31.08.2020, а звернення позивача до суду має місце в 2018 році.

На думку позивача, після звернення на предмет застави за рішенням суду позивач не позбавлений права на стягнення з боржника заборгованості з основної вимоги (тіла кредиту) за рішенням суду в частині не погашеної заборгованості, що не є подвійним стягненням і застосування строку позовної давності не може мати місця у зв`язку з відсутністю факту розірвання кредитного договору і припинення його дії.

Зазначає, що аналізуючи норми чинного законодавства Велика Палата прийшла до висновку, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення. Що ж стосується застави, то вона має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання. Тобто, наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет застави не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення заборгованості, оскільки звернення стягнення на предмет застави є відмінною вимогою від вимоги про стягнення заборгованості, адже порядок задоволення вимог заставодержателя врегульовано спеціальними нормами Закону України «Про заставу», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а не загальними нормами Цивільного Кодексу, які регулюють відносини пов`язані з основним зобов`язанням.

Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Вважає, що в даному випадку виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет застави в повній мірі не здійснено, і основне зобов`язання не може бути припиненим, а умови кредитного договору є чинним та не змінними.

Таким чином, і строк позовної давності позивачем не пропущений та його сплив починається з 01.09.2020 року, як це визначено положеннями кредитного договору.

Крім цього, в даному випадку відлік строку позовної давності не може мати місця з моменту прийняття рішення Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області від 02 лютого 2012 року у справі №2-1343/11.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

02 вересня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитно-заставний договір №KGZNAR08630016, згідно умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 15 046,68 доларів США терміном до 01 вересня 2015 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов`язань за договором №KGZNAR08630016 від 02 вересня 2008 року в заставу було передано автомобіль «Daewoo Nexia 1.5», державний номер НОМЕР_2 .

Згідно договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно розділу 17 «Особливі умови» договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 15 046,68 доларів США, з яких частина кредиту в розмірі 12 823,28 доларів США надаються з метою придбання позичальником автомобіля, частина кредиту в розмірі 654,98 доларів США надається на сплату страхових платежів, частина кредиту в розмірі 7,33 доларів США надається з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі, а частина кредиту в розмірі 1 538,79 доларів США надається для сплати винагороди за надання фінансового інструменту. Банк виконав свої зобов`язання за договором та надав позичальнику кредитні кошти, що підтверджується випискою. Отримання кредитних коштів ОСОБА_1 підтвердив своїми діями із погашення заборгованості по кредиту. Сторони домовилися, що строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки становить 5 років.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитно-заставним договором утворилася заборгованість, яка станом на 01 листопада 2018 року становить 99 937,01 доларів США та складається з наступного:

- 15 010,98 доларів США заборгованості за кредитом (тілом кредиту),

- 3 760,07 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом,

- 3 009,50 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом,

- 78 156,46 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Із вказаної заборгованості позивач просить стягнути з відповідача 15 010,98 доларів США заборгованості за кредитом.

Наданий суду розрахунок відповідає вимогам закону. Відповідачем та його представником не надано власного розрахунку з обґрунтуванням його правильності та повноти, тому відсутні підстави ставити під сумнів розрахунок позивача.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором знайшли своє підтвердження належними доказами.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2012 року у справі №2-1343/11 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволенні та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 21 359,53 грн. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «Daewoo Nexia 1.5», державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Представник відповідача подав до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Посилається на те, що кредитний договір укладений 02 вересня 2008 року, кінцевий строк погашення 01 вересня 2015 року. Однак, банк звернувся з позовом до суду лише 10 грудня 2018 року.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Сторони, які були належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з`явилися, про причини неявки не повідомили. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. (ч.2 ст.372 ЦПК України)

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов`язання настають такі правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки: штраф, пеня (ст. 549 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 02 вересня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір № KGZNAR08630016, згідно умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 15 046,68 доларів США терміном до 01 вересня 2015 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов`язань за договором № KGZNAR08630016 від 02 вересня 2008 року в заставу було передано автомобіль «Daewoo Nexia 1.5», державний номер НОМЕР_2 .

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2012 року у справі №2-1343/11 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволенні та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 21 359,53 грн. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «Daewoo Nexia 1.5», державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу

Заборгованість за вказаним рішенням суду стягнуто у повному обсязі за розрахунком станом на 05 травня 2011 року.

Банк не реалізував право на звернення стягнення на предмет застави за рішенням суду та змінив спосіб захисту порушеного права, звернувшись у грудні 2018 року до суду із цим позовом, за яким борг розраховано станом на 01 листопада 2018 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет застави не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18) від 18 вересня 2018 року.

Аналогічні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року, в якій зазначено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Таким чином, вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі сум, у рахунок погашення яких попереднім рішенням суду звернуто стягнення на предмет застави, по суті є обґрунтованою.

Разом з тим, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У відзиві на позов відповідач просив застосувати позовну давність до вимог банку.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Таким чином, пред`явивши позов про звернення стягнення на предмет застави, банк скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України правом дострокового погашення за кредитом, чим змінив строк виконання основного зобов`язання з 01 вересня 2015 року на лютий 2012 року, пред`явивши у лютому 2012 року відповідний позов до суду. З цієї дати почався перебіг позовної давності за вимогами банку про стягнення із позичальника боргу, нарахованого до 01 листопада 2018 року, в інший спосіб.

З позовом до позичальника банк звернувся 10 грудня 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності, який згідно умов договору складає п`ять років, і який закінчився у лютому 2017 року.

Відтак, суд першої інстанції правильно застосував наслідки спливу позовної давності, які згідно ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 квітня 2020 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко