Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/3242/20
Провадження № 2/723/3854/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2020 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючої судді Дедик Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Петреску Л.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великокучурівської сільської об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання рішення сільської ради недійсним, про визнання свідоцтва про право власності недійсним, про визнання договору дарування недійсним, про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Великокучурівської сільської об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання рішення сільської ради недійсним, про визнання свідоцтва про право власності недійсним, про визнання договору дарування недійсним, про визнання права власності на спадкове майно.

В ході підготовчого засідання представник відповідачки ОСОБА_3 подав клопотання про визнання термінів пропуску позовної давності та закриття провадження по справі у зв`язку розгляду справи у адміністративному порядку та невідповідності позовної заяви вимогам ст.175 ЦКП України. Вважає, що вказаний позов не підлягає розгляду по тим вимогам, які заявлені (окрім п. 2), а позовні вимоги до відповідачів по пунктам 3, 4, 5, 6 на виконання вимог ст. 200 ЦПК України підлягають негайному закриттю. Зазначає, що дану позовну заяву Сторожинецький районний суд Чернівецької області взагалі не мав права приймати до розгляду з наступних підстав:

- в пункті №2 позовних вимог - вимога про встановлення факту родинних відносин - повинна розглядатися в окремому провадженні, а не в позовному;

- в пункті №3 позовних вимог справа не підсудна суду у цивільному провадженні, а повинна розглядатися за Кодексом адміністративного судочинства;

- в пунктах №3, 4, 5, 6 позовних вимог сплинули терміни позовної давності, а позивач не подав клопотання про поновлення строків пропущення термінів позовної давності;

- позивач не звернувся в установлений законом термін до нотаріуса для вступу у спадщину після смерті свого батька, від якої пройшло понад 9 років;

- не визначено майно, яке залишилося після смерті батька;

- відповідачка ОСОБА_3 є багатодітною матір`ю, а позивач не залучив до справи орган опіки та піклування;

- позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме: не викладені обставини справи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що їх підтверджують, (в позові викладені брехливі наклепницькі відомості, не має зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини); відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

- не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства;

- в позовній заяві не вказані норми закону, на які посилається позивач при задоволенні його позову;

- не залучений до справи в якості відповідача державний нотаріус Сторожинецької державної нотаріальної контори Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Хоміцька Н.Г.

Крім того, вказує на порушення закону, які не дозволяють проводити розгляд вказаного позову по суті в цивільному провадженні, як цивільну справу, а саме:

1.Позовні вимоги викладені в пункті №2 позовної заяви, про встановлення факту родинних стосунків між померлим ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_1 , як батька і сина, відповідно до глави 6 ЦПК України є справою про встановлення факту, розгляд якої проводиться в окремому провадженні. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, то такий спір вирішується в порядку позовного провадження.

2.Позовні вимоги викладені в пункті №3 позовної заяви, про визнаня частково недійсним рішення виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 18 квітня 2012 року № 23, в частині пункту 8 - оформити право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 за громадянкою - ОСОБА_5 , повинні розглядатися виключно за КАС України згідно ч.1 ст.19 цього кодексу. При цьому такий позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого ст.122 КАС України. Позивач вже давно пропустив строк для подання даного позову, бо ще в 2012 році знав, що все нерухоме майно було оформлено на його матір, так як особисто отримував документи в БТІ. Навіть якщо б справа розглядалася у цивільному порядку, то на виконання вимог ст.267 ЦК України вже пройшли терміни позовної давності, також він не уповноважений подавати позов в цій частині, так як не може документально підтвердити, що він є родичем відповідачки ОСОБА_5 , так як не подавав заяви про встановлення факту. Крім того, зазначає, що позивач не має жодного підтвердження того, що він вступив у спадщину, що він отримав рішення суду, яким продовжено термін на вступ у спадщину. Те, що позивач нібито подав заяву до нотаріуса про вступ у спадщину, не відкриває йому шлях до подання такого позову.

3.Щодо позовних вимог викладених в пункті №4 позовної заяви, про визнання недійсним свідоцтва на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_5 від 07.05.2014 року, яке було видане на підставі рішення виконкому Великокучурівської сільської ради від 18 квітня 2012 року № 23, вказує, що позивач пропустив строк позовної давності, не вступив у спадщину, а також не довів, що він є родичем, так як не подавав заяви в окремому проваджені про встановлення юридичного факту родинних відносин.

4.Щодо позовних вимог викладених в пункті №5 позовної заяви, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_7 , серії та номеру 1438, посвідченого 22.08.2014 року, державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори, Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Хоміцькою Н.Г., вказує, що позивач пропустив строк позовної давності, не вступив у спадщину, а також не довів, що він є родичем, так як не подавав заяви в окремому проваджені про встановлення юридичного факту родинних відносин. Також зазначає, що позивач знав ще в 2014 році про те, що його мати подарувала все господарство дочці позивача, але жодних претензій не пред`являв. До того ж позивач не вправі пред`являти подібні позовні вимоги, так як в адміністративному порядку не скасував рішення виконкому сільської ради від 18 квітня 2012 року № 23. У відповідності до ч.3 ст.267 ЦК суд зобов`язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, у випадку встановлення факту спливу строків позовної давності суд зобов`язаний відмовити у задоволенні позовних вимог.

5.Щодо позовних вимог викладених в пункті №6 позовної заяви, про визнаня за позивачем права власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як спадкового майна яке залишилось після смерті батька - ОСОБА_6 , також зазначає, що позивач пропустив строк позовної давності, не вступив у спадщину у відповідності до діючого законодавства України, а також не довів, що він є родичем, так як не подавав заяви в окремому проваджені про встановлення факту родинних відносин, в адміністративному порядку не скасував рішення виконкому сільської ради від 18 квітня 2012 року № 23.

6.Зазначає також, що його довірителька ОСОБА_3 є багатодітною матір`ю трьох неповнолітніх дітей, тому при вирішенні питання щодо скасування права власності її майна, у тому числі і на житловий будинок, де прописані діти, не можливо вирішувати без органу опіки та піклування, так як діти в разі зміни власника можуть опинитися на вулиці, а це забороняє діюче законодавство України, тому позивач зобов`язаний був залучити орган опіки та піклування.

Просить клопотання задовольнити, визнати, що позовні вимоги ОСОБА_1 , викладені в пункті №2 позову, повинні розглядатися в окремому провадженні, визнати, що ОСОБА_1 пропустив терміни позовної давності до суду по пунктам №3,4,5,6 своєї позовної заяви, провадження по справі закрити.

Позивач та його представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання за його безпідставністю, подавши письмові заперечення на клопотання.

Відповідно до ч.2 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду, закриття провадження у справі або закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Підстави закриття провадження у справі визначені ст.255 ЦПК України, згідно якої суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:

1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

2) відсутній предмет спору;

3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;

4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом;

5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом;

6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу;

7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Вказаний перелік є вичерпним і будь-якому розширенню не підлягає.

Представник відповідачки в своєму клопотанні як на одну з підстав закриття провадження посилається на те, що вимоги про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 18 квітня 2012 року № 23, в частині пункту 8 - оформити право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 за громадянкою - ОСОБА_5 , повинні розглядатися виключно за КАС України, а не в порядку цивільного судочинства.

Так, згідно п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, Кодекс адміністративного судочинства регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 р. по справі 803/413/18 вказала, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень. Визначаючи предметну юрисдикцію справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб`єкта владних повноважень.

Рішення суб`єкта владних повноважень, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у відповідної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права, що виникло у певного суб`єкта в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, оскільки в даній справі позивачем оспорюється цивільне речове право, яке виникло у відповідачки ОСОБА_3 в результаті та після реалізації відповідачкою ОСОБА_5 рішення виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 18 квітня 2012 року № 23, то вимоги позивача про визнання недійсним вказаного рішення правомірно заявлені в порядку цивільного судочинства.

Стосовно вимоги клопотання про визнання того, що вимоги позовної заяви, викладені в пункті №2 повинні розглядатися в окремому провадженні, суд зазначає наступне.

Згідно положень ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Згідно частин 4 та 5 цієї ж статті не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Згідно роз`яснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть

вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за

наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про

встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

З огляду на те, що предметом позову ОСОБА_1 є спір про право на спадкування, а встановлення факту родинних відносин по`язане з реалізацією прав спадкоємця у такому спорі, то він має право на звернення до суду з вимогою про встановлення факту у позовному провадженні з вимогами щодо визнання права на спадщину. Об`єднання таких вимог в одному провадженні не суперечить положенням ст.188 ЦПК України.

Щодо вимог клопотання про визнання того, що позивачем ОСОБА_1 пропущено терміни позовної давності по пунктам №3,4,5,6 вимог позовної заяви слід зазначити наступне.

Відповідно до частин з 2 по 4 ст.267 ЦПК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, сплив позовної давності не може бути підставою відмови в прийнятті позову до провадження судом. Встановлення в підготовчому провадженні пропуску терміну позовної давності, як про це просить представник відповідачки, не передбачено нормами чинного законодавства. Також, сплив терміну позовної давності є підставою для ухвалення рішення про відмову в позові за результатами розгляду справи, а таке рішення суд може прийняти, встановивши, що відсутні інші підстави для відмови в позові.

Крім того, представник відповідачки вказує, що позовна заява не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України з підстав, зазначених вище, тому суд не мав права приймати її до розгляду.

Щодо не викладення в позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням доказів, як на це вказує представник відповідачки, слід зазначити, що позовна заява містить виклад обставин, які позивач вважає такими, що обґрунтовують його позовні вимоги із зазначенням доказів, визначення яких є правом позивача. Аналіз вказаним обставинам та оцінку доказам, наданим на підтвердження вказаних обставин суд надає при ухваленні судового рішення.

В позовній заяві на виконання вимог п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України позивач зазначив, що вживав заходів щодо добровільного поділу майна, з чим відповідачка не погоджується. Законом не встановлено обов`язкового досудового врегулювання спору з тим предметом, який є в даній справі, а відповідно відсутні підстави вимагати зазначення відомостей досудового врегулювання спору, так як такі відомості не визначені законом.

З аналізу змісту п.7 ч.3 ст.175 ЦПК України слідує, що якщо здійснювалися заходи забезпечення доказів або позову, то відомості про це повинні міститися в позовній заяві.

Позовна заява містить відомості про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що підтверджений документами, доданими до позову.

Щодо посилань в клопотанні на те, що позивачем не залучено в якості відповідача нотаріуса та в якості третьої особи орган опіки та піклування, слід зазначити, що позивач, звертаючись з позовом до суду, самостійно визначає осіб (відповідачів), які на його думку мають відповідати за позовом, а також третіх осіб, прав та інтересів яких може стосуватися рішення суду.

При цьому, відповідно до ст.197 ЦПК України, в підготовчому засіданні підлягають судом з`ясування і вирішення питань щодо заміни неналежного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідачів, вступ у справу інших осіб.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що клопотання представника відповідачки ОСОБА_4 є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.197, 200, 255 ЦПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні клопотання представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Колбанцева В.В. про визнання термінів пропуску позовної давності та закриття провадження по справі у зв`язку розгляду справи у адміністративному порядку та невідповідності позовної заяви вимогам ст.175 ЦКП України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя