Провадження №2/155/127/20
Справа №155/1241/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Адамчук Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Ревуцької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Горохівської районної державної адміністрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачів про позбавлення їх батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Горохівської районної державної адміністрації.

Свій позов мотивує тим, що відповідачі по справі є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останній вже протягом останніх трьох років проживає разом з своєю бабусею ОСОБА_1 . Остання повністю займається вихованням дитини і всі витрати, пов`язані з цим, несе виключно вона.

Відповідачі ж батьківських обов`язків не виконують взагалі, не надають будь-якої, в тому числі, матеріальної допомоги на утримання дитини. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача, для дитини створені необхідні умови для здорового життя та всебічного розвитку, а відповідачі, в свою чергу, життям дитини не цікавляться, інтересу до неї не проявляють та проявляти не бажають. Враховуючи наведене, позивачка просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно їхнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву в якій просила справу слухати у її відсутність, позов підтримав повністю з наведених у позовній заяві підстав, просила його задовольнити.

Відповідачі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності, хоча були вчасно і належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позов також не подавали.

Представник третьої особи, ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, щодо вирішення даної справи поклалася на думку суду.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Довідкою про склад сім`ї, виданою Горохівською міською радою Горохівського району Волинської області 19 вересня 2019 року за №781 стверджується, що позивач ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 і до складу її сім`ї входять внуки - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Довідкою Крупівського НРЦ, відокремленого дошкільного відділення «Сонечко» від 23 травня 2019 року №27 стверджується, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є вихованцем відокремленого відділення «Сонечко» Крупівського НРЦ з 29 серпня 2016 року. За період перебування дитини у закладі батьки участі у вихованні свого сина не приймали. Життям та здоров`ям дитини у закладі цікавилася лише його бабуся ОСОБА_1 , тобто позивач.

Згідно з характеристикою ОСОБА_5 від 21 вересня 2019 року №219, останній навчається у першому класі Навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня-гімназія» м.Горохів. Мати вихованням сина займається. Бабуся забезпечує умови для навчання та виховання дитини.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 20 вересня 2019 року, умови проживання неповнолітнього ОСОБА_5 в сім`ї його бабусі ОСОБА_1 задовільні. Кімнати в будинку невеликі, але в них наявні необхідні меблі та побутова техніка. Сім`я в повній мірі забезпечена продуктами харчування та всім необхідним. Дитина має окрему кімнату, в повній мірі забезпечена усім необхідним одягом та взуттям. Мати дитини проживає в Дніпропетровській області. Хлопчик повідомив, що не бачив її цілий рік і вона йому не телефонує. Батько дитини за станом здоров`я не може виконувати батьківській обов`язки.

Із змісту ст.150 СК України слідує, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини.

Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Передбачене п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до роз`яснень пункту 15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з`ясовувати позицію й обґрунтування відповідача.

З аналізу вищезазначених норм слідує, що для позбавлення батьківських прав мало упевнитися в невиконанні обов`язків щодо виховання дитини, необхідно також установити, що батьки свідомо ухиляються від їх виконання, адже ухилення від виконання обов`язку по вихованню неповнолітньої дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, коли особа має реальну можливість виконати покладені на неї обов`язки, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити, а це значить, що батьки наполегливо, систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки; чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини.

Встановлені судом обставини справи вказують на те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не турбуються про належне виховання свого сина ОСОБА_5 , не піклується про нього та не цікавляться його здоров`ям, навчанням, успіхами та досягненнями, не надають жодних коштів на його утримання, не виявляють до нього інтересу.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Вирішуючи спір, суд враховує, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько вважатиметься таким, що ухиляється від обов`язку по вихованню дочки, якщо він ні усно, ні письмово не спілкується з нею, не проявляє про неї щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

А згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування, Горохівської районної державної адміністрації, №21/44/2-20 від 02 січня 2020 року, батьки малолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в офіційному шлюбі не перебували та на даний час проживають окремо. ОСОБА_1 являється бабусею малолітнього ОСОБА_5 та близько трьох років займається його вихованням, утриманням та розвитком. Батько дитини ОСОБА_4 не може виконувати батьківських обов`язків за станом здоров`я. Малолітній ОСОБА_5 проживає з бабусею в АДРЕСА_1 , є учнем першого класу НВК «Загальноосвітня школа ЗОШ І-ІІІ ступеня-гімназія» м.Горохів. Мати дитини не з`явилась на засідання комісії з питань захисту прав дитини 20 листопада 2019 року, хоча була належним чином повідомлена про час та місце його проведення. З огляду на це, орган опіки та піклування вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітнього сина ОСОБА_5 є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини.

Разом з тим, відповідно до вищевказаного висновку органу опіки та піклування, Горохівської районної державної адміністрації, позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 є недоцільним у зв`язку з наявністю у батька дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків та не є підставою для позбавлення його батьківських прав.

З огляду на це, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , жодним чином участі у його вихованні та утриманні не приймає, ніякого інтересу, належної батьківської уваги та турботи до дитини не проявляє, матеріально його не забезпечує, не піклується про стан здоров`я, духовний та моральний розвиток, не цікавиться його потребами.

Суд вважає, що позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно його неповнолітнього сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_5 відповідає інтересам дитини, а тому позов задовольняє.

Разом з тим, суд роз`яснює право на поновлення батьківських прав, передбачене ст.169 Сімейного Кодексу України в разі стійкої зміни поведінки відповідача та відношення до сина.

Крім того, у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 19, 141, 247, 258, 259 ЦПК України, ст.ст.141, 150, 155, 164 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки та жительки АДРЕСА_2 , паспорт сері НОМЕР_1 , виданий Верхньодніпровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 11 травня 2000 року, РНОКПП НОМЕР_2 , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки та жительки АДРЕСА_2 , паспорт сері НОМЕР_1 , виданий Верхньодніпровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 11 травня 2000 року, РНОКПП НОМЕР_2 , в дохід держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий