Справа № 2-4483/11
Провадження № 4-с/487/60/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2020 року Заводський районний суд м.Миколаєва у суладі головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря Полінкевич К.Г., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Миколаєві скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., стягувач по справі Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., стягувач по справі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в якій просили визнати неправомірними постанови приватного виконавця Куліченко Д.О. від 20.03.2020 року про відкриття виконавчого провадження №61621113 про звернення стягнення на майно, а саме двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на корить ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26.03.2008 року та постанови приватного виконавця Куліченко Д.О. у виконавчих провадженнях № 61621385, №61620421, №61621113 від 13.05.2020 року про опис та арешт майна боржника, посилаючись на те, що діями приватного виконавця були порушені права та законні інтереси заявників.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали 01.04.2020 року та 30.03.2020 року копії постанов приватного виконавця Куліченко Д.О. про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №4483/11 виданим 25.05.2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва про звернення стягнення на майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та є предметом іпотеки і належить на праві приватної власності заявникам на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке є фактором на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 27.05.2011 року та договору про відступлення прав вимоги № б/н від 27.05.2011 року, укладених між ПАТ «ОТП Факторинг Україна» та стягувачем. Також 13.05.2020 року приватним виконавцем винесено постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника та здійснено відповідні дії. На думку заявників вищезазначені постанови приватного виконавця винесені з метою звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим листом № 4483/11, виданим 25.05.2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва є неправомірними у зв`язку з тим, що строк пред`явлення виконавчого документу для стягувача сплив ще 29.01.2017 року, а посвідчення приватного виконавця № 0023 діє тільки з 01.06.2017 року, виконавець здійснив заходи примусового виконання рішення суду з порушенням порядку, встановленого виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження». Також зазначили, що строк дії заборони на стягнення на майно підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яке вважається предметом іпотеки, а тому стягувач не може звертатися з заявою про примусове стягнення за виконавчим листом № 4483/11, а виконавець не повинен відкривати виконавче провадження та здійснювати опис та арешт предмета іпотеки з ціллю звернення стягнення на нього. Вказані обставини змушують заявників звернутись до суду з даною скаргою.

У судовому засіданні представник скаржників вимоги скарги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Приватний виконавець Куліченко Д.О. та представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до судового засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили.

Згідно ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, заслухавши пояснення представника скаржників, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 22.07.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №CrL-SME400/55/2008 від 26.03.2008р. на загальну суму 1 239 583,69 грн., шляхом звернення стягнення на майно передане в іпотеку згідно іпотечного договору за №РМ-SME400/55/2008 від 26.03.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В., а саме на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане Фондом комунальної власності миколаївської міської ради 09.03.2006р.

25 травня 2016 року Заводським районним судом м.Миколаєва було видано виконавчий лист на підставі рішення суду від 22.07.2013 року.

20 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61621385 на підставі виконавчого листа №4483/11 від 25 травня 2016 року щодо ОСОБА_1 .

20 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61620421 на підставі виконавчого листа №4483/11 від 25 травня 2016 року щодо ОСОБА_2 .

13 травня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. винесено постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчих провадженнях № 61621385, № 61620421, № 61621113, а саме 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні № 13.23- за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Так, на думку скаржників, вказана квартира є предметом предмет іпотеки, що підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а приватний виконавець Куліченко Д.О. не має правових підстав здійснювати примусове виконання рішення суду протягом дії вказаного закону. Тому, його постанови є неправомірними та підлягають скасуванню.

У відповідності до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Вказаний мораторій унеможливлює вжиття органами і посадовими особами проведення конкретних виконавчих дій - заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень.

Також, як зазначено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 року (справа №688/1383/15-ц), Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є правовою підставою, що не дає підстав органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

П. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

За змістом ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Стаття 447 ЦПК України передбачає право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира за адресою АДРЕСА_1 , підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки використовується боржниками як постійне місце проживання та загальна площа якої не перевищує 140 кв. м.

При цьому, у матеріалах справи відсутні документи, що у заявників перебуває у власності інша нерухомість.

У той же час, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та Закон України «Про виконавче провадження» не забороняє відкривати виконавче провадження за виконавчими документами щодо звернення стягнення на заставне майно.

Таким чином, на думку суду, у даному випадку, права боржників постановами про відкриття виконавчих проваджень не порушені, оскільки приватний виконавець може здійснювати дії, спрямовані на встановлення, чи підпадає їх майно під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", чи наявне інше майно чи кошти у боржників.

Крім того, як вказано у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року справі №308/3270/17, встановлена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборона щодо звернення стягнення на майно боржника стосується заходів примусового виконання рішень (конкретних дій, спрямованих державним виконавцем на виконання рішення суду), а не дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження. Відкриття виконавчого провадження засвідчує обставини пред`явлення виконавчого документа до виконання та є юридичним фактом, з яким пов`язується обчислення перебігу строку пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Натомість, постановами від 13.05.2020 року про опис та арешт майна (коштів) боржника в розумінні вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем були здійснені дії, спрямовані на реальне виконання рішення суду, що неможливо протягом дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що права боржників підлягають захисту шляхом визнання дій приватного виконавця протиправними в частині винесення постанов від 13.05.2020 року про опис та арешт майна боржника, а тому, постановляє ухвалу про задоволення скарги у цій частині.

Керуючись ст. ст. 19, 129-1 Конституції України, ст. ст. 10, 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України , Законом України «Про виконавче провадження», Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., стягувач по справі Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича щодо винесення 13.05.2020 року постанови про опис та арешт 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 у виконавчому провадженні за №61621385.

Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича щодо винесення 13.05.2020 року постанови про опис та арешт 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 у виконавчому провадженні за №61620421.

Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича щодо винесення 13.05.2020 року постанови про опис та арешт 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 у виконавчому провадженні за №61621113.

В задоволенні іншої частини скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до або через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом 15-днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без повідомлення учасників справи або без участі учасників зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту вказаного судового рішення, але не пізніше закінчення строку карантину.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.О. Гаврасієнко