ПОСТАНОВА

Іменем України

16 березня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/3287/18

провадження № 22-ц/4809/148/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т.М., Черненко В.В.

секретар Лазаренко-Шаповалова В.В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ),

представник позивача - адвокат Рабеко Микола Миколайович,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача за довіреністю - ОСОБА_4 ,

третя особа - Орган опіки та піклування в особі Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького,

представники третьої особи за довіреністю - Горін Ігор Михайлович, Поровчук Алла Анатоліївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 листопада 2018 року, у складі головуючої судді Панфілової А.В., у справі за позовом ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування в особі управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького про позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку зустрічей і спілкування з малолітньою дитиною,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначала, що відповідач є батьком малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір?ю. З відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебувала, проживали однією сім`єю. У період спільного проживання відповідач не дбав про сім`ю, про дитину, матеріально не забезпечував ні її, ні доньку, що призвело до фактичного розпаду сім`ї.

Відповідач, який проживає окремо, добровільно не надає допомогу на утримання малолітньої доньки, судове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини не виконує і всіляко ухиляється від його виконання. Вказувала, що відповідач свої обов`язки щодо виховання та розвитку дитини не виконує, не спілкується з дитиною, не переймається її життям, здоров`ям, не бере участі у її фізичному та духовному розвитку, не цікавиться її навчанням та успіхами. Малолітня донька ОСОБА_7 перебуває на повному її матеріальному утриманні, лише вона займається вихованням доньки, контролює навчання в школі, дбає про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток та емоційний стан.

Просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.1-6).

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про встановлення порядку зустрічей і спілкування з малолітньою дитиною.

В обґрунтування зустрічного позову зазначав, що він не має можливості спілкуватися з донькою ОСОБА_7 , оскільки таку можливість йому не надає сама позивач. ОСОБА_5 не надає згоду на його побачення з дитиною. Зазначав, що спір може бути вирішено судом у спосіб встановлення йому порядку зустрічей і спілкування з донькою (т.1,а.с.29-31).

В уточненнях до зустрічного позову відповідач просив встановити йому порядок зустрічей і спілкування з малолітньою донькою - ОСОБА_8 , зокрема:

періодичні побачення на території школи у робочі дні до 2 разів на місяць під час занять (з правом відвідування уроків у класі, де навчається дочка), а також безпосередньо після закінчення шкільних занять; відвідування дитиною місця його проживання - до 2 разів на місяць тривалістю до 2 діб підряд цілодобово у II та IV календарні вихідні дні місяця, зокрема, починаючи з 18-ї години п`ятниці і до 16-ї години неділі; можливість спільного відпочинку - не менше 2 разів на рік тривалістю до 7 діб підряд цілодобово під час зимових канікул у школі (у період з 01 січня до 07 січня поточного року) та до 30 діб підряд цілодобово під час літніх канікул у школі (у період з 01 липня до 25 серпня поточного року з урахуванням графіку відпусток) (т .1,а.с.106-111).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 листопада 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено повністю. Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про встановлення порядку зустрічей і спілкування з малолітньою дитиною відмовлено. Розподілено судові витрати.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що наявною є вина відповідача у невиконанні батьківських обов?язків, відповідач не цікавився станом здоров?я доньки, її навчанням, не відвідує навчальні заклади, не провідує її вдома, заходів до налагоджування контакту з дитиною за участі психолога не вживав, що свідчить про втрату родинних зв`язків батька з дитиною.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд мотивував рішення тим, що доказів, що позивач вчиняла перешкоди у спілкуванні з дитиною, відповідачем не надано.

Зв`язок батька з дитиною втрачено, тому визначення порядку зустрічей, про який просив відповідач, не відповідатиме інтересам дитини, яка не пам`ятає свого батька (т.1,а.с.220-224).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матерілаьного і процесуального права. Зазначав, що суд дав неналежну оцінку доказам у справі, не врахував наявність перешкод у спілкувнані з дитиною та йогобажання мати зустрівчі з донькою.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін. Зазначає, що суд дав належну оцінку доказам та дійшов правильних висновків про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки (т.2,а.с.74-75).

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 22 травня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 16 жовтня 2019 року постанова Кропивницького апеляційного суду від 22 травня 2019 року скасована, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційної інстанції, Верховний суд виходив із того, що апеляційний суд не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не встановив повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи характер спірних правовідносин, з урахуванням того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і лише у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи суд може ухвалити рішення про позбавлення особи цих прав.

Ухвалою суду від 19 листопада 2019 року розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 призначено на 11 грудня 2019 року (т.2, а.с.175). За клопотанням позивача розгляд справи відколадено на 22 січня 2020 року (т.2, а.с.191,195). У зв?язку з обов?язковістю письмового висновку органу опіки та пілкування у спорі, у справі оголошено перерву до 12 лютого 2020 року (т.2,а.с.207-209). За клопотанням сторін та їх представників у справі продовжено строк розгляду справи на п?ятнадцять днів, оголошено у справі перерву до 04 березня 2020 року, продовжено в судовому засіданні перерву до 16 березня 2020 року (т.3,а.с.35,-36).

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, а позивач та її представник заперечили проти цих доводів, просили рішення суду залишити без змін.

Представник органу опіки та піклування в особі управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького підтримала висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_7 та висновок про недоцільність встановлення порядку зустрічей та участі у вихованні дитини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, представника органу опіки та піклування, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

При розгляді позовних вимог позивача про позбавлення батьківських прав судом встановлено, що ОСОБА_5 , яка змінила прізвище на післяшлюбне - ОСОБА_10 (т.3,а.с. ) та ОСОБА_3 прживали спільно без реєстрації шлюбу.

Мають малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прізвище змінено на - ОСОБА_2 , яка проживає з матір`ю ( т.1, а.с. 7,8, т.3,а.с. ).

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 31 жовтня 2013 року з ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян відповідного віку, починаючи з 20 вересня 2011 року до повноліття дитини , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Виконавчий лист видано 04 листопада 2011 року (т.1,а.с.9).

Розрахунком державного виконавця підтверджується, що станом на 01 травня 2018 року заборгованість за аліментами на утримання дитини становить 61 982,50 грн. (т.1, а.с.11).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03 березня 2020 року, заборгованість зі сплати аліментів станом на 29 лютого 2020 року становить 62 255,91 грн.(т.3,а.с.8-9).

Матеріалами справи також підтверджується, що 20 жовтня 2015 року ОСОБА_3 видано посвідчення, що він є учасником бойових дій (т.1, 42).

Згідно з довідкою дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 70 «Оленка» комбінованого типу управління освіти міської ради міста Кропивницький від 11 травня 2008 року № 9, ОСОБА_11 була вихованкою даного закладу по серпень 2016 року. За час перебування дитини у закладі вона характеризується виключно позитивно, її батько жодного разу у закладі не з`являвся.

З довідки Кіровоградської обласної спеціалізованої дитячо-юнацької спортивної школи олімпійського резерву «Надія» від 03 травня 2018 року № 86 вбачається, що ОСОБА_11 з 2014 року є вихованцем цієї школи, характеризується позитивно, дитиною опікуються лише її мати та бабуся, а її батько жодного разу у школі не з`являвся.

Відповідно до характеристики учениці курсів іноземних мов, виданої ФОП ОСОБА_12 ОСОБА_11 навчається на курсах англійської мови з 2016-2017 навчального року, характеризується дитина позитивно, на заняття приходить лише в супроводі матері та бабусі.

07 червня 2018 року ОСОБА_3 звертався до служби у справах дітей Виконавчого комітету міської ради щодо встановлення порядку зустрічей та спілкування з донькою ОСОБА_7 , проте йому було повідомлено, що у зв`язку з тим, що дитина давно не бачила батька, прийнято рішення рекомендувати батькам дитини звернутися до психолога та повернутися до питання визначення зустрічей після висновку психолога.

Згідно з довідкою, виданою на запит позивача практичним психологом ОСОБА_13 03 жовтня 2018 року, із дитиною, з метою встановлення її психологічного стану та ставлення до батьків, було проведено консультацію, за наслідками якої встановлено, що дитина не має мотивації на встановлення родинних зв`язків із батьком, оскільки вона його не знає.

Відповідно до висновку від 20 червня 2018 року № 2888/49-05-24, орган опіки та піклування міської ради міста Кропивницького визнав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позов про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що є передбачені законом підстави для задоволення позову і позбавлення відповідача батьківських прав.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, ередбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Як свідчать матеріали справи, відповідач під час розгляду справи послідовно заперечував проти задоволення позову про позбавлення його батьківських прав, зазначав, що для того, щоб донька могла користуватися безоплатним харчуванням у школі, надав копію посвідчення учасника бойових дій, проте пізніше позивач відмовилась від цієї пільги. Між батьками дитини склалися неприязні стосунки, мати дитини заперечує його участь, як батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, на його прохання можливості побачити дитину за місцем її проживання не надавала. Відповідач пояснював, що має намір спілкуватися з донькою та приймати участь в її вихованні.

Суд першої інстанції належним чином не врахував, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини (стаття 166 СК України).

Наявність заборгованості по аліментам, на яку посилається позивач, сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Судом встановлено, що відповідач працевлаштований, здійснює сплату аліментів, як на погашення поточної заборгованості, так і частково заборгованості за минулий час.

Згідно із статтею 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У висновку від 20 червня 2018 року орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст.89 ЦПК України не дав належної оцінки висновку органу опіки й піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є непереконливим, в цілому ґрунтується на доводах позивача та на тому, що батько дитини не відвідував дитину в дошкільному навчальному закладі, в інших навчальних закладах, які відвідує дитина, має заборгованість по аліментам. Разом з тим, не враховано заперечення батька щодо позбавлення його батьківських прав, його заява про встановлення порядку його зустрічей з дитиною та участі в її вихованні. У висновку не зазначається, в чому полягає доцільність втручання в життя дитини шляхом позбавлення батька батьківських прав та висновків про те, яким чином позбавлення батьківських прав захистить інтереси малолітньої дитини. Висновок щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_3 про встановлення порядку зустрічей і спілкування з малолітньою дитиною, органом опіки та піклування не надавався (т.1,189-190).

Оскільки з часу ухвалення судом першої інстанції рішення про позбавлення батьківських прав пройшов тривалий час, за клопотанням сторін на запит апеляційного суду органом опіки та піклування надано висновок від 27 лютого 2020 року за вихідним № 1113/490524 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У висновку зазначено, що ОСОБА_3 ухиляється від виховання дитини, що підтверджується довідками дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 70 «Оленка», довідкою Кіроовоградської обласної спеціалізованої дитячо-юнацької спортивної школи Олімпійського резерву «Надія» від 12 лютотго 2020 року про те, що батько жодного разу не з?являвся. Має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини станом на 31 грудня 2019 року у сумі 61 656,57 грн., виплату аліментів розпочав після звернення матері дитини щодо надання висновку про позбавлення його батьківських прав. Дитиною опікується сім?я позивача, батьки - дідусь і бабуся, тітка та чоловік, з яким позивач уклала шлюб - ОСОБА_15 .. Дитина вперше побачила батька у січні 2020 року під час відвідування разом з матір`ю магазину , в якому працює ОСОБА_3 . Дитина пояснила на засіданні комісії, що батько з нею не спілкується, вона його не знає.

Зазначено у висновку, що враховано результати психодіагностичного дослідження психологічного стану дитини, її відношення до батьків, проведеного 05 грудня 2019 року практичним психологом школи, в якій навчається ОСОБА_16 , встановлено, що найбільш значимою в сім?ї дитина вважає матір. Про батька ОСОБА_7 не згадує, на запитання про нього не знає, що відповісти.

Згідно довідки практичного психолога громадської організації «Центр психологів-практиків» від 03 жовтня 2018 року дитина ОСОБА_16 не має позитивного досвіду спілкування з батьком і мотивації на встановлення родинних зв?язків з ним. У висновку зазначено, що органом опіки та піклування роз?яснювались ОСОБА_3 його права та обов?язки щодо дитини, проте відповідних висновків ОСОБА_3 не зробив, що можна розцінювати як винну поведінку батька та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов?язками (т.2,а.с.244-247).

Колегія суддів, надавши оцінку доказам у справі, як кожному окремо, так і в їх сукупності, за правилами ч.6 ст.19 СК України не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає його недостатньо обґрунтованим, оскільки такий висновок зроблено без врахування позиції батька, без урахування обставин, що мають значення для вирішення цього спору.

Матеріали справи не містять належних, допустимих та беззаперечних доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків після припинення сімейних відносин з позивачем, його винної поведінки та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками в розумінні п.2 ч.1 ст.164 СК України. Не надано такі докази і в засідання апеляційного суду.

Раніше до ОСОБА_3 не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки.

Як встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, відповідач пояснював про те, що неодноразово звертався до позивача з проханням надати можливість зустрітись з донькою за місцем її проживання, на що отримував відмову.

Позивач в судовому засіданні наполегливо пояснила, що не бажає, щоб ОСОБА_3 брав участь у житті дитини, вважає його ненадійним, не може йому довірити дитину. У неї є інший чоловік, з яким вона зареєструвала шлюб, його донька називає батьком, тому хоче щоб у неї була повноцінна сім?я, а відповідачу ні в її житті, ні в житті дитини міця немає. Неодноразово наполягала на тому, що вона категорично заперечує проти участі ОСОБА_3 у спілкуванні і вихованні дитини.

Вказані пояснення позивача підтверджують, що таке її відношення до батька дитини, її позиція щодо недопущення спілкування батька з дитиною, є перешкодою для виконання батьком обов?язків щодо виховання дитини, а також перешкодою для реалізації ним свого права на спілкування з дитиною.

Вказані обставини також підтверджуються тим, що після судового засідання 04 березня 2020 року, позивач розповіла дитині про пояснення ОСОБА_3 в судовому засіданні та запропонувала дитині написати письмову заяву про те, що вона не хоче спілкуватися з батьком і не хоче його бачити. Ці обставини підтвердила позивач в судовому засіданні апеляційного суду 16 березня 2020 року.

Така поведінка матері не сприяє відновленню стосунків батька та дитини, їх підтриманню і зміцненню.

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що він любить свою доньку, бажає з нею зустрічатись. Орган опіки та піклування не розглянув його заяву про встановлення графіку зустрічей з дитиною, тому він був змушений звернутись із зустрічним позовом до суду.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Позивачем не надано докази фактів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Матеріалами справи підтверджується наявність конфлікту між батьками дитини, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує й бажає приймати і участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що на підставі матеріалів справи, які досліджені судом апеляційної інстанції, відсутні передбачені законом підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач не надала належних та допустимих доказів того, що задоволення її позову і позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати якнайкращим інтересам малолітньої доньки щодо її права на батьківське піклування, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові про позбавлення батьківських прав.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статі 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статі 157 СК України.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ст.151 СК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України зазначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч.ч. 1, 2 ст.159 СК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України »Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні й мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно ч.5 та ч.6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Органом опіки та піклування надано висновок від 27 лютого 2020 року за вихідним № 1112/490524 про те, що вирішено, що участь у вихованні та спілкуванні ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_17 можлива лише за умови бажання самої дитини та за попереднім узгодженням з з її матір`ю ОСОБА_1 (т.2,а.с.248-249).

Як пояснила представник органу опіки та піклування, з урахуванням пояснень батьків, думки дитини, інформації практичного психолога громадської організації «Центр психологів-практиків» від 03 жовтня 2018 року про те, що у дитини відсутня мотивація на встановлення родинних зв`язків з батьком, інформації практичного психолога КЗ «Навчально-виховне об?єднання «Загальоноосвітній навчальний заклад І-ІІІступенів № 16 - дитячий юнацький центр «Лідер» про те, що дитина відчуває до батька страх, оскільки не спілкувалась з ним, комісія не змогла рекомендувати графік зустрічей батька з дитиною, оскільки родинний зв?язок втрачено, а встановлення таких зустрічей може завдати дитині психологічної травми.

Такий висновок колегія суддів не може визнати обґрунтованим, оскільки батько дитини характеризується за місцем проживання та роботи позитивно. Жодних шкідливих звичок не має, алкогольними напоями або наркотичними засобами не зловживає, на обліку в психоневрологічному та/або наркологічному диспансерах не перебуває.. Довідки психологів не свідчать про неможливість відновлення стосунків батька з донькою. Матеріали справи не містять доказів того, що спілкування батька з дитиною буде перешкоджати нормальному розвитку дитини.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача про наявність підстав для усунення йому перешкод у спілкуванні з дитиною, оскілкьи сторони самостійно не можуть дійти згоди щодо графіку побачень батька з донькою.

Оскільки орган опіки і піклування не вважав можливим встановлення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні доньки, вказаним органом обставини справи в повнвій мірі не враховано, висновок є недостатньо обгрнутованим, колегія суддів не може погодитись з таким висновком органу опіки і піклування.

В судовому засіданні встановлено, що малолітня ОСОБА_16 навчається у школі з 8 години ранку до 12 години 30 хвилин у понеділок, вівторок, четвер та п`ятницю. У середу навчання закінчуються о 13 годині 15 хвилин. З 13 години до 18 години займається у спортивній школі гімнастикою. З 20 години до 21 години робить уроки. В суботу з 9 годин до 14 годин заняття з гімнастики, потім відпочинок та підготовка уроків на наступний тиждень. Неділя вихідний день.

З урахуванням ставлення доньки до батька та відсутності між ними спілкування тривалий час, колегія суддів вважає, що побачення з дитиною за місцем проживання батька до 2-х разів на місяць тривалістю до двох діб підряд цілодобово у ІІ та ІУ календарні вихідні дні місяця, починаючи з 18-ї години п`ятниці і до 16 -ї години неділі, можливість спільного відпочинку - не менше 2 разів на рік тривалістю до 7 діб підряд цілодобово під час зимових канікул у школі та до 30 діб цілодобово під час літніх канікул у школі є занадто тривалим з огляду на обставини, що склались у стосунках дитини з батьком, розклад дня дитини та її зайнятість, колегія суддів вважає за можливе обмежитись побаченнями батька з донькою без присутності матері з 10 годин до 15 годин першої та третьої неділі кожного місяця, оскільки право батька на спілкування з донькою є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам.

Своє право щодо періодичних побачень на території школи з правом відвідування уроків у класі, де навчається дочка, ОСОБА_3 має можливість реалізувати за узгодженням з вчителями та керівництвом школи.

Після відновлення стосунків доньки з батьком, відповідач не позбавлений права ставити питання про зміну графіку його побачень з донькою.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення про відомву в задоволенні зустрічного позову з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, відповіднодо ст.376 ЦПК України рішення суду в цій частині такжє підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення зустрічного позову.

Відповідно до чт.141 ЦПК України за наслідками розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне фактично понесені судові витрати по справі залишити за сторонами, оскільки кожна з них сплачувала судовий збір та мала представників, які надавали правничу допомогу.

Керуючись, п.2 ч.1 ст.374, ст. ст. 376, 381-383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішенняКіровського районного суду м. Кіровограда від 13 листопада 2018 року.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку зустрічей і спілкування з малолітньою дитиною, задовольнити частково.

Встановити наступний графік зустрічей і спілкування ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : з 10 годин до 15 годин першої та третьої неділі кожного місяця.

В решті вимог зустрічного позову відмовити.

Фактично понесені судові витрати по справі залишити за сторонами.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 березня 2020 року.

Головуюча суддя Л. В.Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко