КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 758/7550/19

номер провадження: 22-ц/824/2972/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління розвідки Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року у складі судді Шереметьєвої Л.А., у справі за позовом Головного управління розвідки Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про захист ділової репутації,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року Головне управління розвідки Міністерства оборони України звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист ділової репутації.
Позов мотивований тим, що 13 березня 2019 року в мережі Інтернет у відео-зверненні та коментарі до нього, розміщених на відеохостинговому сайті « ОСОБА_2 під назвою: «За мной следит «киллер Порошенко» #ДубинськийРАССЛЕДУЕТ», а також цьому ж відеозверненні, розміщеному на сторінці у соціальній мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 поширено недостовірну інформацію невизначеному колу осіб. Зокрема, у своєму відео-зверненні ОСОБА_1 стверджує наступне: «...слежку за мной ведёт Министерство обороны Украины... а соответственно там есть только одна разведывательная единица, это Главное разведывательное управление Министерства оборони Украины. Возглавляет его некто Василий Бурба»; «…ваши разведчики «паленные лохи».

Також у коментарі до цього відео-звернення на відеохостинговому сайті «YouTube» https://www.youtube.com/watch?v=c_EPJCj8DMk відповідач стверджує: «...слежку за мной ведут представители Минобороны. Кто? Очевидно, Главное управление разведки Министерства обороны Украины…»; «…ваши разведчики - паленные л@хи».

Вказував, що під зазначеним відео-зверненням наявні 970 коментарів інших осіб у формі дописів під поширеною у вказаний спосіб інформацією.

Також вказане відео-звернення було розміщене на сторінці у соціальній мережі «Facebook» (Dubinsky.pro) https://www.facebook.com/watch/?v=13191&t=11.

Позивач вказував, що твердження відповідача про те, що Головне управління розвідки Міністерства оборони України здійснює стеження за ним є недостовірною інформацією. Розміщена відповідачем інформація з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів містить саме твердження про факти щодо виду, місця та характеру (способу) здійснюваної позивачем діяльності (проведення стеження представниками Головного управління розвідки Міністерства оборони України за позивачем), що можуть бути перевірені на предмет відповідності дійсності, а тому вважав, що така інформація не є оціночним судженням.

Зазначав, що Головне управління розвідки Міністерства оборони України, як державний орган, здійснює свою діяльність у відповідності до Конституції України та Закону України «Про розвідувальні органи України» на основі принципів законності, поваги і дотримання прав та свобод людини і громадянина та свою діяльність не використовує для вирішення не передбачених цим Законом завдань. Фінансування Головного управління розвідки Міністерства оборони України здійснюється з Державного бюджету України, наповнення якого здійснюється, насамперед, за рахунок коштів громадян України - платників податків і зборів, у яких після ознайомлення із поширеною відповідачем інформацією складеться вкрай негативна оцінка діяльності розвідувального органу. Вказував, що поширення відповідачем недостовірної інформації порушило право на недоторканність ділової репутації Головного управління розвідки Міністерства оборони України, призвело до його дискредитації, негативної оцінки його діяльності з боку громадськості та суспільства, безпідставного обвинувачення співробітників у вчиненні неправомірних дій, спрямованих на порушення прав громадян, що підтверджується чисельними коментарями, які залишені іншими особами у формі дописів після перегляду відео-звернення та коментарів.

З урахуванням наведеного, Головне управління розвідки Міністерства оборони України просило визнати недостовірною інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 в мережі Інтернет у відео-зверненні відповідача під назвою: «За мной следит «киллер Порошенко» #Дубинский РАССЛЕДУЕТ» та коментарі до нього, розміщені на відеохостинговому сайті «YouTube» https://www.youtube.com/watch?v=c_EPJCj8DMk, а також в цьому ж відео-зверненні, розміщеному на сторінці у соціальній мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_1 про Головне управління розвідки Міністерства оборони України, а саме:

у відео-зверненні за посиланнями https://www.youtube.com/watch?v=c_EPJCj8DMk, https://www.facebook.com/watch/?v=13191&t=11: «…слежку за мной ведет Министерство обороны Украины… а соответственно там есть только одна разведывательная единица, это Главное разведывательное управление Министерства обороны Украины. Возглавляет его некто Василий Бурба»; «…ваши разведчики «паленные лохи»;

- у коментарі до відео-звернення https://www.youtube.com/watch?v=c_EPJCj8DMk; «…слежку за мной ведут представители Минобороны. Кто? Очевидно, Главное управление разведки Министерства обороны Украины…»; «…ваши разведчики паленные л@хи»;

Також позивач просив зобов`язати відповідача ОСОБА_1 протягом п`яти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили вилучити поширену 13 березня 2019 року через мережу Інтернет на відеохостинговому сайті «Youtube» та в соціальній мережі «Facebook» недостовірну інформацію, а саме: відео-звернення під назвою: «За мной следит «киллер Порошенко» #Дубинский РАССЛЕДУЕТ» та коментар до нього щодо стеження Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України за ОСОБА_1 та спростувати її шляхом поширення через мережу Інтернет на відеохостинговому сайті «Youtube» та в соціальній мережі «Facebook» відео-звернення та коментаря до нього зі змістом резолютивної частини рішення та інформації наступного змісту: «Я, ОСОБА_1 спростовую недостовірну інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_3 у моєму відео-зверненні під назвою: «За мной следит «киллер Порошенко» #Дубинский РАССЛЕДУЕТ» на відеохостинговому сайті «Youtube» та в соціальній мережі «Facebook» щодо здійснення Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України стеження за мною».

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року у задоволенні позову Головного управління розвідки Міністерства оборони України відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління розвідки Міністерства оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав належної оцінки, що у відео-звернені відповідача та коментарі до нього наявні фактичні твердження про факти щодо виду, місця та характеру (способу) здійснюваної позивачем діяльності - про подію стеження за відповідачем з боку позивача, а саме: «... слежку за мной ведут представители Министерства обороны Украины. Кто? Очевидно, Главное разведывательное управление Министерства обороны Украины.» Вказує, що використання відповідачем мовно-стилістичних засобів, зокрема слова «очевидно», що застосоване ним як вставне слово, яке означає впевненість ствердження і яке є синонімом «безумовно», «явно», свідчить про те, що відповідачем стверджується факт стеження за ним представниками Головного управління розвідки Міністерства оборони України. Згідно з українським правописом вставні слова виражають оцінку ступеня реальності та вірогідності повідомлюваного. Тому вважає, що висловлювання відповідача не можуть вважатися оціночним судженням, оскільки оціночне судження - це висловлювання, які не містить фактичних даних. У даному випадку вищезазначені твердження відповідача не носять характеру оціночного судження, а містять конкретні твердження. Такі твердження відповідача є неправдивими, мають наклепницький характер та є такими, що наносять шкоду діловій репутації позивача. Вказує, що відповідачем не надано жодних доказів достовірності інформації, яка була оприлюднена ним у мережі Інтернет щодо позивача.

Зазначає, що Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України доведено, що внаслідок поширення відповідачем інформації було порушено особисті немайнові права позивача, оскільки в ній містяться відомості про події, та факти, які не відповідають дійсності. Висновки суду першої інстанції суперечать одне одному, оскільки спочатку суд дійшов висновку про те, що відповідачем викладені оціночні судження, а в подальшому суд зазначає, що інформація, яка повідомлена відповідачем, є суспільно необхідною.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Братківський К.С. зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою. Вказує, що даний позов мав бути поданий від імені військової частини НОМЕР_1 , а не від Головного управління розвідки Міністерства оборони України, яке є самостійною юридичною особою. Зазначає, що висловлювання «То есть, слежку за мной ведут представители Минобороны. Кто? Очевидно, Главное управление разведки Министерства обороны Украины» не є оціночним судженням, вирвано з контексту відео-звернення відповідача. Давати оцінку цьому висловлюванню можна лише виходячи зі змісту всього відео-звернення, мета якого була привернуту увагу суспільства до ситуації, що сталася з відповідачем. Зміст відео-звернення це розповідь про те як відповідач, будучи на той момент опозиційними до влади журналістом, помітив спостереження за собою. Крім того, відповідно до словника української мови вставне слово «очевидно» має значення «мабуть», «певно». Отже, мова йде про припущення, а не про доконаний факт. Думка людини не підлягає спростуванню і доведенню її правдивості. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх безпідставності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 березня 2019 року в мережі Інтернет на відеохостинговому сайті «YouTube» https://www.youtube.com/watch?v=c_EPJCj8DMk, а також на сторінці у соціальній мережі « ІНФОРМАЦІЯ_4 =13191&t=11відповідачем ОСОБА_3 було опубліковане відео-звернення під назвою: «За мной следит «киллер Порошенко» #ДубинськийРАССЛЕДУЕТ».
В зазначеному відео-зверненні відповідачем було приведене таке висловлювання:
«...слежку за мной ведёт Министерство обороны Украины... а соответственно там есть только одна разведывательная единица, это Главное разведывательное управление Министерства оборони Украины. Возглавляет его некто Василий Бурба»; «…ваши разведчики «паленные лохи».
У коментарі до відео-звернення https://www.youtube.com/watch?v=c_EPJCj8DMk зазначається: «…слежку за мной ведут представители Минобороны. Кто? Очевидно, Главное управление разведки Министерства обороны Украины…»; «…ваши разведчики паленные л@хи».
Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Згідно зі ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.
Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).
За змістом ст.ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).
У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено судам, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дослідивши докази у справі в їх сукупності й надавши їм належну оцінку, правильно встановив, що опубліковане відповідачем відео-звернення містить лише виловлювання його власної думки та є припущенням щодо осіб, які могли вести за ним спостереження. Інформація, виловлена відповідачем, не містить відомостей, виражених у формі тверджень щодо Головного управління розвідки Міністерства оборони України, як до державного органу, що принижують його ділову репутацію з точки зору закону, моралі та звичаїв, які можуть бути об`єктом моральної оцінки членів суспільства та не свідчить про висвітлення діяльності позивача з негативної точки зору та шкодить його репутації, як органу розвідувальної діяльності.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наведені вище висловлювання відповідача є оціночними судженнями, а не розповсюдженням щодо позивача недостовірних та дискредитуючих відомостей у формі твердження, атому вони не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

При цьому позивач не позбавлений можливості реалізувати право на відповідь, викласти власний погляд для доведення перед аудиторією помилковості висловлених відповідачем суджень, надавши їм свою оцінку.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що використання відповідачем мовно-стилістичних засобів, зокрема, слова «очевидно», що застосоване ним як вставне слово, яке є синонімом «безумовно», «явно» та свідчить про те, що відповідачем стверджується факт стеження за ним представниками Головного управління розвідки Міністерства оборони України, не заслуговують на увагу, оскільки вони є вільним тлумаченням позивача щодо мовно-стилістичних засобів комунікації відповідача та не спростовують висновків суду першої інстанції про безпідставність заявлених позовних вимог.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.
Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління розвідки Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: