ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року

м.Суми

Справа №587/953/19

Номер провадження 22-ц/816/628/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пулинця Богдана Анатолійовича на рішення Сумського районного суду Сумської області від 10 січня 2020 року в складі судді Черних О.М., ухваленого у м. Суми Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

Свої вимоги мотивував тим, що з січня 2016 року він підтримує з відповідачкою шлюбні стосунки без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 .

У квітні 2019 року відповідачка повідомила позивачу про те, що в свідоцтві про народження ОСОБА_4 батьком зазначений ОСОБА_3 , з яким вона перебуває в зареєстрованому шлюбі.

Позивач упевнений, що саме він є батьком ОСОБА_4 , шлюб відповідачки має формальний характер.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд задовольнити позов, визнати його батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 10 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У січні 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Пулинець Б.А. подав апеляційну скаргу на рішення суду, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що суд першої інстанції не врахував письмових пояснень третьої особи ОСОБА_3 , не викликав та не допитав свідків позивача, не врахував положень статті 109 ЦПК України, надаючи оцінку ухиленню відповідачки від проведення експертизи. Крім того, місцевий суд застосував застарілу судову практику, посилаючись на висновки, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року.

Відзивів на апеляційну скаргу учасники справи не подали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Пулинця Б.А., які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зі слів сторін та письмових пояснень сторін судом встановлено, що ОСОБА_2 з 2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з третьою особою ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 народився син, у свідоцтві про народження якого батьком записаний її чоловік ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними допустимими доказами кровного споріднення з дитиною, а тому правові підстави для визнання позивача батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом правильно встановлені фактичні обставини справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

За змістом статті 121, частини 1 статті 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до вимог статті 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство (стаття 129 СК України).

Виходячи зі встановлених фактичних обставин справи та вищевказаних норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання його батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновок суду, обґрунтовано викладений у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що надані позивачем спільні фотографії та показання свідків не є достатніми доказами, на підставі яких можна зробити висновок про кровне споріднення ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Апеляційний суд відхиляє твердження апеляційної скарги про те, що факт кровного споріднення підлягає визнанню судом відповідно до вимог статті 109 ЦПК України, оскільки у суді першої інстанції не було доведено ухилення відповідачки від проведення експертизи. На підтвердження поважності причин своєї неявки для відбору зразків 27 серпня 2019 року ОСОБА_2 надала довідку лікаря про захворювання малолітнього ОСОБА_6 на ГРВІ, бронхіт у період з 27 серпня 2019 року по 11 вересня 2019 року (а.с. 62).

Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пулинця Богдана Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 10 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 березня 2020 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик