ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року м. Чернівці Справа № 726/252/13

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Скрипка С.В.,

позивач: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» - правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 на заочне рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 09 квітня 2013 року, ухваленого під головуванням судді Мілінчук С.В., -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2013 року позивач звернулася з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором кредиту.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 04.09.2008 року було укладено кредитний договір №922/165973-KR, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 10 000 дол.США на термін до 02.09.2010 зі сплатою 23 % на рік за користування кредитом.

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором кредиту 04.09.2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №922/165975-РО.

У зв`язку з тим, що відповідачами умови договору виконувались не належним чином, виникла заборгованість за договором кредиту, а саме станом на 24.12.2012 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становила 18 116,07 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на день розрахунку склало 144 801,72 грн, з яких: - заборгованість за кредитом - 8320,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на день розрахунку складає 66501,76 грн; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 7737,98 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на день розрахунку складає 61849,70 грн; - пеня за несвоєчасно повернутий кредит - 1282,78 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на день розрахунку складає 10253,28 грн; - пеня за несвоєчасно повернуті відсотки по кредиту - 775,30 дол. США, що за Провадження №22-ц/822/921/20

офіційним курсом НБУ на день розрахунку складає 6196,98 грн.

У зв`язку із викладеним Банк просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 18116,07 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на день розрахунку склало 144 801,72 грн.

Заочним рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 09 квітня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ ««Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 18 116,07 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на день розрахунку складає 144 801,72 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судові витрати у розмірі 301,11 грн.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду 22.07.2020 року ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про його перегляд.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 14.09.2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 09.04.2013 року залишено без задоволення (а.с.202).

В подальшому ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 в апеляційному порядку оскаржив заочне рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 09.04.2013 року.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на момент пред`явлення позову порука в силу закону була припинена, оскільки позивач пропустив 6 місячний строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України відносно вимог до поручителя.

Вказує, що в суді першої інстанції відповідачем у справі було заявлено про застосування строку позовної давності, однак суд не звернув на зазначене уваги та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав застосування зазначеного строку. Також зазначає, що суд помилково дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу;

Пунктом 13 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу;

Згідно ч.2 ст.228 ЦПК України (в редакції 2004 року) заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Як вбачається із заяви ОСОБА_4 10.07.2020 року звернувся до суду про видачу копії судового рішення, яке було ним отримане 21.07.2020 року (а.с.58), отже останнім днем подачі заяви про перегляд заочного рішення було 31.07.2020 року, а сама заява направлена до суду 22.07.2020 року, тобто в строк визначений процесуальним законом (а.с.72).

Враховуючи правила Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, які визначають порядок оскарження судових рішень та ухвал до набрання цією редакцією Кодексу чинності, лише щодо строку такого оскарження, за правилами ЦПК України в редакції 2004 року та не містить обмежень порядку розгляду за нормами ЦПК України в чинній редакції, та порядок перегляду заочних рішень, ухвал до введення в дію ЦПК України 2017 року, встановлених саме цим Кодексом в редакції 2017 року.

Частина 1 ст.288 ЦПК України визначає, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та додатків до неї, відсутні відомості вручення останній судових викликів.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази обізнаності ОСОБА_1 з існуванням судового провадження та рішення за ним, ніж 21.07.2020 року, отже об`єктивно не могла подати на позовну заяву відзив (заперечення).

Крім того, відсутність обізнаності про судове провадження об`єктивно підтверджує причини неявки в судові засідання.

Таким чином, висновки суду першої інстанції в ухвалі від 14.09.2020 року як підстава для відмови у задоволенні заяви щодо відсутності доказів поважності причин неявки є помилковими.

Не заслуговують на увагу також твердження суду про те, що заявником не надані докази, що мають істотне значення для вирішення справи, оскільки заявник зазначала про збіг строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України, початок якого пов`язаний із датою визначеною в договорах кредиту та поруки, тобто в письмових доказах, які наявні в матеріалах справи, отже не потребувало пред`явлення будь-яких інших письмових доказів.

У відповідності до ч.4 ст.287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Щодо розгляду справи по суті заявлених вимог в суді першої інстанції та доводів апеляційної скарги колегія виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону частково не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі неодноразово були попереджені про наявну заборгованість за договірними зобов`язаннями, проте листи-вимоги про усунення порушень були проігноровані та посилаючись на розрахунок заборгованості та вимоги ст.ст.509, 526, 553, 554, 1054 ЦК України дійшов висновку про задоволення заявлених вимог.

З таким висновком суду колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.

Так, судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04.09.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №922/165973-KR, згідно якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 10 000 дол. США з терміном повернення не пізніше 02.09.2010 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23% на рік (а.с.9-12).

В забезпечення зобов`язань за вказаним договором кредиту між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 04.09.2008 року було укладено договір поруки №922/165975-РО (а.с.13-14).

05.09.2012 року Банком на поштові адреси ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були направлені вимоги про усунення порушень №101.6-08/96-11874 та №101.6-08/96-11875 із зазначенням суми заборгованості (а.с.15-16).

Згідно розрахунку загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 24.12.2012 становила - 18116,07 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на день розрахунку склало 144801,72 грн (а.с.17-25).

Доводи апеляційної скарги не спростовують розмір заборгованості, а зводяться до наслідків, визначених ч.4 ст.559 ЦК України, на які суд першої інстанції уваги не звернув.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стст.251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Згідно ч.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 року №2478-VІІ, яким були внесені зміни, крім іншого, в ч.4 ст.559 ЦК України - цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім ч.4 ст.36 ЗУ «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції на час ухвалення рішення суду) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові ВП ВС від 10 квітня 2019 року справа №604/156/14-ц, провадження №14-644цс18.

Оскільки строк кредитування був погоджений сторонами в кредитному договорі й договорі поруки та був визначений до 02.09.2010 року, право вимоги до основного боржника та поручителя виникло у позивача до періодичних платежів з часу невиконаних умов договору по кожному з них протягом його дії, а на повернення заборгованих сум по договору з 03.09.2010 року.

Про те, банк звернувся в суд із вимогами до боржника та поручителя лише 29.01.2013 року, тобто з пропуском 6 місячного строку, визначеного ч.4 ст.559 ЦК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно застосування строку позовної давності у зазначеному спорі, то колегія суддів їх відхиляє, виходячи з наступного.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Оскільки підставою для відмови у задоволенні вимог до ОСОБА_1 є припинення поруки, що не є тотожним наслідку спливу позовної давності, то при відсутності права у позивача на солідарне стягнення боргу разом із поручителем є самостійною підставою для відмови у задоволенні цих вимог.

У відповідності до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги на оскаржуване рішення апелянтом сплачено судовий збір у розмірі 2172,03 грн, який підлягає стягненню з позивача АТ «Альфа-Банк», що є правонаступником АТ «Укрсоцбанк».

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 09 квітня 2013 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимог Банку про солідарне стягнення з ОСОБА_1 18 116,07 дол.США відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», на користь ОСОБА_1 2 172,03 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К. Височанська, І.М. Литвинюк/