ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/777/20 Номер провадження 22-ц/814/2461/20Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Пікуль В.П.,

за участю секретаря судового засідання Ачкасової О.Н.

розглянув у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Івасини Олександра Романовича, представника ОСОБА_1 , на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2020 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

встановив:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти у розмірі 2 500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення нею 23 річного віку на час навчання.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що вона навчається на денній формі в Українській медичній стоматологічній академії, у зв`язку з чим не має можливості працювати. Перебуває на повному утриманні батька, мати фінансово не допомагає.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1 800 грн. щомісячно, починаючи з 22 липня 2020 року і до досягнення ОСОБА_3 23 річного віку за умови продовження навчання. Зазначено, що у разі припинення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчання у навчальному закладі, стягнення аліментів на її утримання припинити. Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі адвокат Івасин Олександр Романович, представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд у порушення вимог сімейного законодавства не дослідив питання чи має відповідач можливість надавати таку допомогу, адже вона (відповідач) має дохід лише 4 011 грн. щомісяця, таким чином 1 800 грн. є фактично половина від її доходу. Окрім того, зазначається, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач купувала продукти та поповнювала картковий рахунок позивача після вступу до навчального закладу.

Наголошується, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що відповідачка перебуває на обліку в Алергоцентрі та постійно витрачає на лікування близько 750 грн. на місяць.

Судом проігнорована відсутність будь-яких доказів про витрати позивача на своє утримання, а також не взято до уваги обов`язок батька надавати допомогу дитині.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. У відзиві стверджується, що долучені до апеляційної скарги довідки не підтверджують доводів апеляційної скарги про те, що відповідач несе витрати з утримання іншої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки весь тягар утримання покладений на їхнього батька. Відповідач приховала від суду, що звернулася з позовом про стягнення аліментів на утримання молодшої сестри.

Не відповідають також дійсності доводи апеляційної скарги про те, що відповідач несе усі витрати з утримання житла, оскільки обидва батьки є його співвласниками і витрати батька на утримання житла є більшими.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.5).

Згідно довідки Української медичної стоматологічної академії від 03.06.2020 року ОСОБА_2 на підставі наказу № 374у від 07.08.2018 року зарахована студентом Української медичної стоматологічної академії, медичного №2 факультету, ІІ курсу, 13п групи, денна форма навчання за державним замовленням терміном з 01.09.2018 по 30.06.2024 року. Стипендію не отримує (а.с.6).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував, що позивач потребує допомоги батьків на час свого навчання, взяв до уваги розмір доходів відповідача та визначив розмір аліментів, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на 2020 рік.

Апеляційний суд не погоджується в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Аналіз наведених норм права у поєднанні з основними правилами доказування (параграф перший глави п`ятої розділу першого ЦПК України) дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок батька (матері) надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання, презюмується. Батько (мати) можуть бути звільненні від такого обов`язку у разі доведеності факту неможливості надавати допомогу дитині, при цьому, зважаючи на специфіку спірних правовідносин, обов`язок доведення такого факту покладається саме на батька (мати), до яких пред`явлений позов.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 надала докази про те, що вона навчається на денній формі і доходів не отримує (а.с.6,8,9). Стверджуючи у позові про витрати батька на її утримання у розмірі 5 000 грн., позивач не надала суду жодних доказів у підтвердження цієї обставини, як і не надала доказів про свої обґрунтовані витрати, необхідні для нормального життєзабезпечення.

До відзиву на позов відповідач долучила довідку про роботу і свої доходи (а.с.18,19).

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність долучення до справи і дослідження нових доказів, оскільки матеріалами справи підтверджується, що відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи і мала можливість скористатися своїми процесуальними правами, зокрема правом на подання доказів (а.с.15,17,21). В апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів та не зазначено відповідних доказів на підтвердження існування обставин, передбачених ч.3 ст. 367 ЦПК України.

Оцінивши надані у справу докази, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання, а також про те, що розмір аліментів слід визначити, виходячи з прожиткового мінімуму на 2020 рік.

Разом з тим, за відсутності доказів на підтвердження витрат позивачки, пов`язаних саме з її навчанням (щодо понесення витрат на проїзд до навчального закладу, проживання, придбання підручників, тощо) та доказів про участь батька в утриманні дитини суд першої інстанції помилково визначив розмір аліментів у розмірі 85% прожиткового мінімуму.

На переконання апеляційного суду за таких обставин розмір аліментів слід визначити з урахуванням обов`язку батька надавати допомогу дитині, тобто у розмірі 50% прожиткового мінімуму : 2 118 / 2 = 1 059 грн.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , подаючи позовну заяву була звільнена від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково на 42,36%.

Таким чином, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь держави 356 грн. 16 коп. за подачу позову до суду.

При апеляційному оскарженні рішення ОСОБА_1 сплачено 1 261, 20 грн. судового збору (а.с.61).

Апеляційну скаргу задоволено на 100% - 42,36% = 57,64%.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на повернення їй за рахунок держави 1261,20 / 100 х 57,64 = 726,96 грн. судового збору.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 356 грн. 16 коп., а за рахунок держави слід повернути їй 726,96 грн., то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, за рахунок держави слід повернути ОСОБА_1 726,96 - 356,16 = 370,8 грн. судового збору.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2020 року змінити, а саме зменшити суму аліментів, що підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 1 800 грн. до 1 059 грн.

Відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок держави судовий збір сплачений останньою за подачу апеляційної скарги у розмірі 370,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 07 грудня 2020 року

Головуючий О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.П. Пікуль