Справа № 357/5915/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Тодосієнко О. А.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Пишної С.Ю. ,

представника відповідача - Довгопол О.М.,

представника відповідача - Борисенко Є.С.,

представника відповідача - Сидоренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду №6 м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України та Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України про визнання незаконними та скасування наказів, стягнення невиплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що відповідно до наказу №09-03/36 від 14.11.2019 року його призначено на посаду заступника директора з науково-навчальної роботи Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України. Зазначає, що Білоцерківським інститутом неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України порушено його трудові права, тому він уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ директора БІНПО Сидоренко В.В. «Про тимчасове відсторонення від виконання посадових обов`язків заступника директора з науково-навчальної роботи ОСОБА_1 » №01-01/36-о.д. від 27.03.2020 року;визнати незаконним та скасувати наказ директора БІНПО Сидоренко В.В. «Про введення в дію рішення дистанційного засідання Вченої ради Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти від 26.03.2020 року Протокол №2 №01-01/37-О.Д. від 30.03.2020 року (в частині підпунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 4.2, 5.2, 6.1 наказу);визнати незаконним та скасувати наказ директора БІНПО Сидоренко В.В. «За особовим складом»№09-03/34 від 28.04.2020 року;визнати незаконним та скасувати наказ т.в.о. директора БІНПО Денисової А.В. «Про звільнення ОСОБА_1 »№09-03/53 від 31.08.2020 року; стягнути з Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 32 459,44 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 522,60 грн.; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора з науково-навчальної роботи БІНПО Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України;стягнути з БІНПО Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та витрати на сплату судового збору.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України Сидоренко В.В. зазначає, що вимоги позивача ОСОБА_1 є необґрунтованими, спірні накази видано у відповідності з вимогами трудового законодавства, права позивача не порушують, тому просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Пишна С.Ю. надали пояснення, в яких вказали на обставини, що є аналогічними наведеним у позовній заяві, просили задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України (далі БІНПО)Довгопол О.М., Борисенко Є.С., Сидоренко В.В. надали суду пояснення, які є аналогічними викладеному у відзиві, просили відмовити у задоволенні позовних вимог, як безпідставних.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в межах наданих сторонами доказів, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до наказу №09-03/36 від 14.11.2019 ОСОБА_1 призначено на посаду заступника директора з науково-навчальної роботи БІНПО Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України.

Наказом директора БІНПО Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України Сидоренко В.В. «Про тимчасове відсторонення від виконання посадових обов`язків заступника директора з науково-навчальної роботи ОСОБА_1 » №01-01/36-о.д. від 27.03.2020 року ОСОБА_1 із 27.03.2020 року тимчасово відсторонено від виконання посадових обов`язків заступника директора з науково-навчальної роботи у зв`язку із письмовими зверненнями науково-педагогічних працівників БІНПО завідувачів кафедр і структурних підрозділів Сахно О.В. , Харагірло В.Є. , Єрмоленко А.Б. , Денисової А.В. , професора Бородіної Н.А. щодо погроз, тиску, мобінгу з боку заступника директора з ННР ОСОБА_1 для перевірки вказаних фактів.

30.03.2020 року наказом директора БІНПО Сидоренко В.В. №01-01/37-О.Д. введення в дію рішення дистанційного засідання Вченої ради Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти від 26.03.2020 року Протокол №2.

Наказом директора БІНПО Сидоренко В.В. «За особовим складом» №09-03/34 від 28.04.2020 року ОСОБА_1 , призначеному на 0,5 ставки посади професора кафедри педагогіки, психології та менеджменту за спеціальним фондом за сумісництвом, оплату праці за фактично відпрацьований час відповідно до ст.102-1 КзпП України.

Наказом директора БІНПО №01-01/650 о.д. від 24.06.2020 року ОСОБА_1 повернуто до виконання посадових обов`язків.

Наказомт.в.о. директора БІНПО Денисової А.В. «Про звільнення ОСОБА_1 »№09-03/53 від 31.08.2020 ОСОБА_1 з 31.08.2020 року звільнено з посади заступника директора з науково-навчальної роботи БІНПО ДЗВО «Університет менеджменту освіти» за спеціальним фондом на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників.

Позивач вважає, що вказані накази видані протиправно, порушують його трудові права, а тому звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.92, за загальним правилом індивідуальні трудові спори вирішуються судами безпосередньо або після їх попереднього розгляду комісією по трудових спорах (КТС). У будь-якому разі, безпосередньо в районних (міських) народних судах розглядаються заяви звільнених працівників про поновлення на роботі незалежно від підстави припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причин звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, про виключення з членів кооперативу, колективного сільськогосподарського підприємства, іншої громадської організації, а за заявами керівників підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), їх заступників, головних бухгалтерів підприємств, установ, організацій, їх заступників, а також службових осіб митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службових осіб державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами, керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян, крім цього і спори з питань переведення на іншу роботу і накладення дисциплінарних стягнень. Відповідно до п.1 Перехідних положень Конституції України ( 254к/96-ВР ) інші трудові спори вирішуються на розсуд заявника безпосередньо судом або після їх попереднього розгляду комісією по трудових спорах.( Абзац другий пункту 3 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 4 ( v0004700-94 ) від 01.04.94 ). Слід мати на увазі, що Пленум Верховного Суду України в п.8 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 ( v0009700-96 ) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" роз`яснив, що суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначені у Кодексі законів про працю України (далі КЗпП України).

Відповідно до ст.4 КЗпП України, законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом п.4 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Як встановлено судом, наказом директора БІНПО Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України Сидоренко В.В. «Про тимчасове відсторонення від виконання посадових обов`язків заступника директора з науково-навчальної роботи ОСОБА_1 » №01-01/36-о.д. від 27.03.2020 року ОСОБА_1 із 27.03.2020 року тимчасово відсторонено від виконання посадових обов`язків заступника директора з науково-навчальної роботи. При цьому, ОСОБА_1 у повному обсязі збережено заробітну плату. Позивач вважає таке відсторонення не законним, оскільки у відповідача були відсутні підстави для його відсторонення в розумінні ст.46 КЗпП України.

Судом встановлено, що наказомдиректора БІНПО Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України № 01-01/36/1-о.д. від 30.03.2020 року наказ №01-01/36-о.д. від 27.03.2020 року скасовано, та наказом директора БІНПО Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України №01-01/65-о.д. від24.06.2020 року «Про повернення до виконання обов`язків заступника директора з науково-навчальної роботи ОСОБА_1 » позивачаповерненодо виконання свої посадових обов`язків.

Отже, оспорюваний наказ№01-01/36-о.д. від 27.03.2020 року вичерпав свою дію, як скасований, права позивача жодним чином не порушує, а тому предмет спору відсутні. Сам позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не зміг пояснити в чому саме полягає порушення його трудових прав вказаним наказом, з врахуванням того, що відповідач вже скасував його. За таких вимога позивача визнати незаконним та скасувати наказ директора БІНПО Сидоренко В.В. «Про тимчасове відсторонення від виконання посадових обов`язків заступника директора з науково-навчальної роботи ОСОБА_1 » №01-01/36-о.д. від 27.03.2020 року задоволенню не підлягає.З аналогічних підстав не може бути задоволена і вимога ОСОБА_1 про незаконним та скасування наказу директора БІНПО Сидоренко В.В. «За особовим складом» №09-03/34 від 28.04.2020 року, оскільки він також скасований Наказом №09-03/34/1 від 28.04.2020 року.

30.03.2020 року наказом директора БІНПО Сидоренко В.В. №01-01/37-О.Д. введення в дію рішення дистанційного засідання Вченої ради Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти від 26.03.2020 року Протокол №2. Позивач ОСОБА_1 вважає вказаний наказ незаконним в частині підпунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 4.2, 5.2, 6.1. Однак, підпункти 1.2, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 4.2 стосуються організації робочого процесу і позивач не пояснює, як саме вказані підпункти наказу порушують його права.У підпункті 5.2. цього наказу зазначено, що до 10.04.2020 року переглянути навчальне навантаження науково-педагогічних працівників та перевести їх на погодинну оплату праці за фактично відпрацьований час.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18.11.2019 року працює на посаді професора кафедри педагогіки, психології та менеджменту на умовах погодинної оплати за фактично відпрацьований час на підставі наказу №09-03/36 від 14.11.2019 року, а тому доводи позивача про його переведення на погодинну оплату праці з 28.04.2020 року не відповідають фактичним обставинам.

Щодо п.6.1 спірного наказу, про порушення питання перед ректором про звільнення ОСОБА_1 , то цей пункт скасовано Наказом №01-01/37/1-о.д. від 02.04.2020 року.

З врахуванням наведеного, вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу директора БІНПО Сидоренко В.В. «Про введення в дію рішення дистанційного засідання Вченої ради Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти від 26.03.2020 року Протокол №2 №01-01/37-О.Д. від 30.03.2020 року (в частині підпунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 4.2, 5.2, 6.1 наказу) задоволенню не підлягають.

Також, позивач ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому заробітну плату за квітень-серпень 2020 року у розмірі 22 338,82 грн., а також здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Так, за змістом ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, у вказаний період ОСОБА_1 не викладав заняття здобувачам освіти. Позивач вказує, що він перевиконав індивідуальний план. Окрім обов`язку викладати, він ще здійснює й методичну, наукову, організаційну роботу, яка повинна була оплачуватись. Однак, позивач не надав суду доказів того, що вказані види роботи були погоджені з роботодавцем, як і не надав суду індивідуальний план, затверджений на засіданні кафедри педагогіки, психології та менеджменту. Відтак, ОСОБА_1 , який не викладав слухачам заняття у вказаний період, не надав суду доказів, які б підтверджували його право на отримання заробітної плати за квітень-серпень 2020 року. Більше того, в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив, що при його звільненні з Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України з ним проведено повний розрахунок і будь яких претензій з цього приводу він до відповідачів не має. Тому, позовна вимога про покладення на відповідача обов`язку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за квітень-серпень 2020 року задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача про визнання незаконним та скасування наказут.в.о. директора БІНПО Денисової А.В. «Про звільнення ОСОБА_1 »№09-03/53 від 31.08.2020 рокуна підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників, то суд вказує на таке.

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другоїстатті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, провадження № 11-431асі18.

Як встановлено в судовому засіданні, 30.06.2020 року на засіданні профспілкового комітету первинної організації профспілки працівників БІНПО ДЗВО УМО НАПН України, за присутності ОСОБА_1 , прийнято рішення щодо затвердження та внесення змін до структури за спеціальним фондом на 01.09.2020 року, а саме: вивести 1 штатну одиницю посади заступника директора з науково-навчальної роботи, тобто посаду яку на той час обіймав позивач.

Так, 30.06.2020 року Наказом №01-01/67-о.д. «Про зміни до структури за спеціальним фондом БІНПО з 01 вересня 2020 року» внесено зміни до штатного розпису Інституту відповідно до затвердженої постановою Президії НАПН структури. Виведено 1 штатну одиницю посади заступника директора з науково-навчальної роботи за спеціальним фондом Інституту.

Отже, позивач, будучи присутнім на засіданні провкому, 30.06.2020 року, був обізнаний про скорочення займаної ним посади заступника директора з науково-навчальної роботи. Як зазначили представники відповідача в судовому засіданні, ОСОБА_1 було запропоновано отримати під підпис повідомлення про скорочення вказаної посади. Оскільки останній відмовився отримати повідомлення наручно, його в той же день було направлено поштою, листом-повідомлення №01-09/127 яким, в порядку ст.49-2 КЗпП України, позивачу повідомлено про наступне вивільнення, та запропоновано наявні вакантні посади. Вказане повідомлення отримано ОСОБА_1 01.07.2020 року особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає безпідставним посилання позивача ОСОБА_1 на порушення відповідачем БІНПО вимог ст.49-2 КЗпП України щодо двомісячного терміну повідомлення про скорочення займаної ним посади.

04.08.2020 року ОСОБА_1 направлено лист-повідомлення №01-09/142 від 04.08.2020 року про наступне вивільнення та запропоновано наявні вакантні посади.

21.08.2020 року ОСОБА_1 направлено лист-повідомлення №01-09/159 від 04.08.2020 року в якому повторно повідомлено про наступне вивільнення та запропоновано наявні вакантні посади. Аналогічні відомості викладено і у листі №01-09/162 від 31.08.2020 року.

Проте, позивачем ОСОБА_1 не була надана згодна щодо запропонованих посад, що останнім не заперечується.

Однак, позивач зазначає, що відповідачем не запропоновано йому вакантну посаду заступника директора з навчальної роботи.

Судом встановлено, що 16.01.2020 року між Білоцерківським інститутом неперервної професійної освіти в особі директора Сидоренко В.В. та Денисовою А.В. укладено строковий трудовий контракт №09-06/52 згідно якого остання прийнята на роботу на посаду заступника директора з навчальної роботи. Працівнику строк випробування не встановлюється.

За таких обставин, суд вважає, що бажана для ОСОБА_1 посада правомірно не була запропонована йому відповідачем, так як, не була вакантною.

Крім того, відповідно до п.1.3 посадової інструкції заступника директора з навчальної роботи БІНПО ДЗВО «Університет менеджменту освіти», затвердженої директором БІНПО В.В. Сидоренко , заступником директора з навчальної роботи може бути призначена особа, яка має науково-педагогічний або педагогічний стаж роботи не менше 5 років; досвід керівництва навчальною роботою з підвищенням кваліфікації не менше 3 років; науковий ступінь кандидата наук (доктора філософії) або доктора наук за відповідним профілем ( Теорія та методика навчання (13.00.02); Теорія і методика професійної освіти (13.00.04); Теорія навчання (13.00.09); теорія і методика управління освітою (13.00.06); документи, що засвідчують підвищення кваліфікації та стажування, наукові праці за напрямом підвищення кваліфікації педагогічних працівників закладів професійно (професійно-технічної) освіти, що опубліковані у наукових фахових виданнях; досвід викладання на курсах з підвищення кваліфікації педагогічних працівників ЗП (ПТ)О за останні 5 років.

Отже, позивач ОСОБА_1 не відповідає кваліфікаційним вимогам для зайняття посади заступника директора з навчальної роботи БІНПО ДЗВО «Університет менеджменту освіти».

Зокрема, ОСОБА_1 має науковий ступінь доктора економічних наук із спеціальності економіка та управління національним господарством (08.00.03), що підтверджується дипломом доктора наук НОМЕР_1 , однак не дозволяє йому займати посаду заступника директора з навчальної роботи БІНПО ДЗВО «Університет менеджменту освіти» в розумінніп.1.3 посадової інструкції.

Враховуючи, що роботодавець належним чином повідомив ОСОБА_1 про скорочення займаної ним посади, запропонував йому всі вільні посади, які відповідають кваліфікації позивача та могли бути ним зайняті, суд вважає, що відповідачем належним чином дотримано вимоги ч.2 ст.40 КЗпП України та ст. 49-2 КЗпП України, а тому правові підстави для поновлення ОСОБА_1 на роботі відсутні.

У зв`язку з цим, не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи встановлені обставини та наведені вимоги закону, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21, 23, 36, 40,49-2 КЗпП України, ст.ст. 15,16, 23 ЦК України, ст.ст.50,56 Закону України «Про освіту», ст.ст.12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБ. І. Кошель