Справа № 682/1562/20
Провадження № 2/682/677/2020
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2020 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі: головуючого судді Шевчука В.В., за участю секретаря судового засідання Придачук Г.Л., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника органу опіки і піклування Верцеха О.А., розглянувши у підготовчому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Берездівської сільської ради, третя особа: Орган опіки і піклування Славутської районної державної адміністрації про позбавлення права користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах дитини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Берездівської сільської ради, третя особа: Орган опіки і піклування Славутської районної державної адміністрації про позбавлення права користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказує, що є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний будинок позивач отримала в спадщину після смерті ОСОБА_6 . Відповідач ОСОБА_3 вселилась до вказаного вище житлового будинку ще за життя попереднього власника. Разом із нею у даному будинку проживали та були зареєстровані її чоловік та діти. Однак, як вказує позивач, відповідачі не проживають у зазначеному будинку з 01.07.2016 року. Оскільки на відповідачі вселилися в будинок за згодою попереднього власника, на даний час у ньому не проживають, а позивач як власник майна не надає згоду на реєстрацію відповідачів у житловому будинку, ОСОБА_1 звернулася до суду та просить визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком в АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні поданий позові підтримала та повідомила наступні обставини. Відповідач, ОСОБА_3 , є дочкою чоловіка позивача ОСОБА_6 , яка вийшла заміж на ОСОБА_5 . Сім`я проживала в АДРЕСА_1 . Однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, а відносини між дружиною померлого, його дочкою та чоловіком останньої поступово погіршувались. В результаті постійних сварок з 2016 року відповідачі не проживають у вказаному будинку, який успадкований позивачем після смерті чоловіка. Позивач вказала, що відповідачі вселилися у спірний будинок за згодою попереднього власника. Через постійні конфлікти позивач не бажає, щоб відповідачі разом із сином ОСОБА_8 значилися зареєстрованими в будинку, який їй належить. Додатково позивач повідомила, що з 2016 року відповідачі в будинку не з`являються, особистих речей в будинку немає.
В судовому засіданні представник позивача поданий позов підтримав з викладених у ньому підстав. Вказав, що як на підставу поданого позову посилаються на ч. 2 ст. 406 ЦК України. Представник позивача вказав, що відповідачі набули права користування будинком, що за своєю суттю є сервітутом, за згоди попереднього власника, а отже є похідними від права власності останнього. Оскільки на даний час власником будинку є позивач ОСОБА_1 , вона має право на усунення перешкод у розпорядженні належним їй майном, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним вище житлом. Окрім того, представник позивача повідомив, що на даний час відповідачі проживають в іншому будинку.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Вказала, що проживала разом із батьком та позивачем з 5 років, та вважала позивача членом своєї сім`ї. Однак після смерті батька відносини із ОСОБА_1 раптово погіршились. Остання вигнала відповідача разом із дітьми із будинку, в якому вони разом проживали, та виставила на вулицю речі відповідачі. Відповідач вказала, що позивач фактично чинила перешкоди у доступі до будинку АДРЕСА_1 . Після вказаної ситуації відповідач разом із дітьми зверталася до сусідів із проханнями переночувати, а в подальшому попросила місцевого фермера надати житло, де проживає і на даний час ( АДРЕСА_2 ). Додатково відповідач повідомила, що вказане житло за домовленістю вона отримала на виплату, і після сплати коштів у сумі 30 тис. грн. зазначений будинок перейде у її власність.
Від Берездівської сільської ради до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника сільської ради.
Відповідач ОСОБА_5 будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не прибув.
Представник органу опіки та піклування підтримуючи надай органом висновок, вважає, що висилання дітей буде шкодити їхнім інтересам, а тому просить у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши усі матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, за даними свідоцтва про право на спадщину від 29 жовтня 2013 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з належними надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Зазначений факт підтверджується витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 5,6 ).
Згідно даних довідки Берездівської сільської ради від 12.06.2020 № 172, власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . За даною адресою до складу сім`ї входять: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (а.с. 11).
Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Славутського ВП ГУНП в Хмельницький області зі скаргами та заявами. Так, згідно відповіді Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, перевіркою встановлено, що у ОСОБА_1 час від часу виникають суперечки зі своїми родичами, які продовжуються вже тривалий час (а.с. 14, 15,16,17, 18).
17 вересня та 16 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 направляла ОСОБА_3 , ОСОБА_5 попередження-вимоги, згідно із якою позивач просила відповідачів добровільно знятися з реєстрації в будинку, який належить ОСОБА_1 на праві власності (а.с. 19, 20).
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з п.п.1,2,5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.
Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Відповідачі вселилися в будинок і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.
Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Судом встановлено, що на момент розгляду справи відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не є членом сім`ї позивача, а тому не мають законних підстав для проживання за адресою АДРЕСА_1 , що є істотною обставиною у розумінні ст. 406 ЦК України.
Зазначена позиція узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 235/9835/15-ц
Щодо позовних вимог про визнання такою, що втратила право користування житлом, ОСОБА_7 , суд звертає увагу на те, що ОСОБА_7 добровільно знялась з реєстрації у вказаному вище будинку, що підтвердили сторони в судовому засіданні, тому суд не вважає дану позовну вимогу такою, що підлягає задоволенню.
Разом із тим, щодо виселення із будинку неповнолітнього ОСОБА_4 суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності відповідним принципам статті 8 Конвенції.
Судом береться до уваги те, що житлом, в якому фактично проживає неповнолітній ОСОБА_4 , не належить на праві власності йому чи його батькам, а отримане ними в користування на виплату. Лише після сплати повної суми, погодженої із власником будинку, в якому на даний час проживає сім`я, житло перейде їм у власність. Тому, враховуючи те, що неповнолітні ОСОБА_9 не має іншого житла, в якому останній може бути зареєстрованим, суд приходить до висновку, що визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування будинком, порушить права та гарантії дитини щодо забезпечення житлом. У зв`язку із чим у задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити.
Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 391, 406 ЦК України суд, ст.ст. 12, 141, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_2 ).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 420,40 грн. судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шевчук В. В.

Повний текст рішення складено 02.12.2020