Справа № 306/2391/19
Провадження № 2/306/13/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

26 лютого 2020 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Тхір О.А.,

з участю секретаря судового засідання - Бродської Х.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (адреса 49094 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд.50), в інтересах якого діє представник Гребенюк Олександр Сергійович (довіреність № 367-К-Н-О від 31.01.2019 року) до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» (яке є правонаступником ПАТ КБ "ПриватБанк") Гребенюк О.С. звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 24.11.2015 року у розмірі 12 335 грн. 02 коп. та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 24.11.2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, за якою позичальник отримала кредит в розмірі 12 335 грн. 02 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Стверджує, що у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 14.11.2019 року в неї перед банком утворилася заборгованість у розмірі 28 338 грн. 12 коп., з них: 10 257 грн. 89 коп. заборгованість за кредитом, 4036 грн. 36 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 14 043 грн. 87 коп. заборгованість за пенею, яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

У дане судове засідання представник позивача не з`явився, в канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило. Крім того інформація про стан розгляду справи та дату судових засідань розміщено на веб-сайті суду в мережі Інтернет.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, що стверджується зворотними повідомленнями які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи положення ст. ст. 274, 280 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та в заочному порядку.

Про заочний розгляд судом 10.03.2020 року постановлено ухвалу.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.

Оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч.1 ст.634 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Із положень ст. 1055 ЦК України слідує, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що 24.11.2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, за умовами якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 12 335 грн. 02 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 0,833 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 12 місяців, з 24.11.2015 року по 30.11.2016 року.

Відповідач зобов`язувалася повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 1085 грн. 22 коп.

Банк свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі.

Згідно п. 2.2 Генеральної угоди у випадку порушення відповідачем строків погашення заборгованості, позичальник зобов`язалася сплатити банку штраф у розмірі 1256 грн. 75 коп.

Крім того, згідно п. 2.8. Генеральної угоди сторони домовилися, що за порушення зобов`язань по погашенню кредиту, ОСОБА_1 сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах і правилах.

Посилаючись на те, що Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості, в сукупності з Умовами та правилами надання банківських послуг складають умови кредитного договору, який відповідач не виконує, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, що виникла станом на 14.11.2019 року, в сумі 28338 грн. 12 коп. і складається із:

- заборгованості за тілом кредиту 10 257 грн. 36 коп.,

- заборгованості за процентами за користування кредитом 4036 грн. 36 коп.,

- пеня - 14043 грн. 87 коп.,

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами за користування кредитом та пенею.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення цих сум, позивач посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та на умови генеральної угоди.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цим та Витягом з Умов було ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Генеральній угоді домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. В генеральній Угоді, яка підписана сторонами визначені лише умови сплати штрафу за неналежне виконання зобов`язання позичальником.

При цьому згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості, що складається з пені в сумі 14036 грн. 87 коп. відсутні, оскільки позичальник при укладенні кредитного договору у вигляді Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості не підписав жодного документу, який обумовлював би порядок та умови сплати таких платежів (пені).

Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 отримавши кредитні кошти, користувалася ними, однак не виконала своїх грошових зобов`язань за кредитним договором (генеральною угодою, умови якої вона підписала), що призвело до утворення заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом (розмір яких визначений в генеральній угоді)

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість ОСОБА_1 по тілу кредиту станом на 14.11.2019 року становить 10 257 грн. 89 коп., та саме таку суму позивач просить стягнути з відповідача в рахунок погашення основного зобов`язання, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути дану суму з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості, наданий банком в частині визначення заборгованості за відсоткам у сумі 4036 грн. 36 коп., оскільки даний розрахунок не відповідає умовам кредитного договору (генеральної угоди).

За умовами кредитного договору (генеральної угоди), що укладений між сторонами, відповідач мав сплачувати банку за користування кредитними коштами проценти у розмірі 0,833% за місяць.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 вносилися кошти на погашення заборгованості по кредиту та останній раз внесено кошти на часткове погашення заборгованості по кредитному договору 16.01.2016 року. Отже з лютого 2016 року у відповідача утворилась заборгованість, яку вона вчасно не погашала.

Враховуючи, що строк дії кредитного договору закінчився 30.11.2016 року (що визначено умовами генеральної угоди) і право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після визначеного договором строку кредитування (п. 54 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 444/9519/12), заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за період з 01.02.2016 року по 30.11.2016 року становить 854 грн. 48 коп. (10257,89*0,833%*10 місяців).

За таких обставин, позовні вимоги банку в частині стягнення відсотків за користування кредитом підлягають задоволенню частково, а саме з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість по відсотках - 854 грн. 48 коп.

Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути 11 112 грн. 37 коп., з них: 10257 грн. 89 коп. - заборгованість за кредитом, 854 грн. 48 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 28338 грн. 12 коп. та задоволено на суму 11 112 грн. 37 коп.коп., тобто на 39,21 % (11 112,37х100:28338, 12). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 753 грн. 22 коп. (1921х39,21:100).

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 551, 1050, 1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», в інтересах якого діє представник Гребенюк Олександр Сергійович до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», адреса 49094 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд.50, , заборгованість за кредитним договором від 30.11.2015 року (генеральною угодою) в розмірі- 11 112 грн. 37 коп..

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», адреса 49094 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , судові витрати у розмірі 753 грн. 22 коп..

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонернео товариство комерційний банк «ПриватБанк", адреса 49094 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд.50, ЄДРПОУ 1436057.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Суддя Свалявського районного суду

Закарпатської області О.А.Тхір

Рішення в повному обсязі складено та підписано 06.03.2020 року.