Справа № 204/3070/20
Провадження № 2/204/1142/20 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючої судді Самсонової В.В.
за участю секретаря Зайченко О.В.
за участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою,-
У травні 2020 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за розпискою у розмірі 173 206,44 грн., а також стягнути з нього судовий збір. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 08.10.2015 року було укладено два письмових договори позики (розписки), предметом яких стало отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 2 265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) доларів США, що за курсом НБ України на 20.05.2020 р. складає 60 067,80 грн. та 1 780 (одна тисяча сімсот вісімдесят) євро, що за курсом НБ України на 20.05.2020 р. складає 51 655,60 грн., усього - 111 723,40 грн. Цими розписками відповідач зобов`язався повернути позивачеві позичені кошти, при цьому строк повернення було не встановлено. Оскільки строк повернення грошей в розписках не встановлений, 16.05.2017 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів в розмірі 2 265 доларів США та 1 780 Євро у семиденний строк, тобто до 23.05.2017 року. Ця вимога була направлена відповідачу за його місцем проживання. Але й до теперішнього часу, а саме до 20.05.2020 року вищезазначена вимога відповідачем не задоволена, грошові кошти позивачеві не повернено. Керуючись вищезазначеними нормами закону, відповідачу, за користування грошовими коштами нараховуються проценти в розмірі облікової ставки НБУ за весь час прострочення за формулою: СП= СБ : 100% х ОС% : 365 х КД, який складає 51 446,30 грн. Відповідачу також нараховується проценти річні (3%) у відповідності до статті 625 ЦК України, як відповідальність за прострочення зобов`язання за цією же формулою: СП= СБ : 100% х 3% : 365 х КД; СП= 111 723,40 :100% хЗ% : 365 х 1 093; СП= 10 036,74 грн. В супереч вимогам позивача та вимогам діючого законодавства, відповідач не виконав свої зобов`язання та не повернув позивачеві грошові кошти в розмірі 1 400 доларів США за його вимогою. На день написання позовної заяви відповідач також свої зобов`язання не виконав, а тому позивач вимушений звернутись до суду з цим позовом.
В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити, крім цього, наполягав на розгляді справи. Також позивач в судовому засіданні пояснив, що відповідачем було написано дві розписки. На запитання суду відповів, що у письмовій вимозі наявні помилки, а саме стосовно терміну повернення коштів та за якою саме розпискою надіслана дана вимога позивач не зміг пояснити, оскільки він вказав, що і раніше давав відповідачеві у борг.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Відзиву на позов не подав.
Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню по наступним підставам.
Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В силу ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частинами 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
На підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано дві розписки від 08.10.2015 року, викладених на російській мові, відповідно до яких ОСОБА_2 зобов`язується повернути позивачеві суму боргу у сумі 2265 доларів США та 1780 євро (а.с. 10-11).
Таким чином, між сторонами було укладено два договори позики, на підтвердження укладання яких відповідачем було надано дві розписки.
Позивач виконав свої зобов`язання належним чином, а саме, надав відповідачу грошові кошти в сумі 2265 доларів США та 1780 євро, що підтверджується розписками відповідача.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
З наданих суду розписок вбачається, що ними не було встановлено строк повернення грошових коштів. Тому, на виконання ч. 2 ст. 530 ЦК України, позивачем було надіслано на адресу відповідача письмову вимогу (викладену російською мовою) від 16 травня 2017 року про повернення грошових коштів у семиденний строк (а.с. 12).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В судовому засіданні позивач пояснив, що в письмовій вимозі від 16.05.2017 року помилково вказано строк повернення грошових коштів, оскільки в розписках, за якими позивач просить стягнути з відповідача заборгованість не передбачено строк повернення коштів. Крім цього, позивач пояснив, що і раніше давав відповідачеві гроші у борг.
Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.
Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.
На підставі вищевикладеного, суд критично ставиться до наданої письмової вимоги, оскільки позивачем не надано доказів, що дану вимогу було надіслано саме за тими розписками, за якими позивач просить стягнути заборгованість з відповідача, крім цього, сам позивач в судовому засіданні пояснив, що в ній є помилки.
Крім цього, дану вимогу було надіслано відповідачеві засобами поштового зв`язку. Втім, з наданого позивачем опису неможливо встановити коли саме було надіслано вимогу, оскільки на ньому нечітко зображена (змазана) дата відправки. Інших доказів направлення чи взагалі отримання відповідачем цієї вимоги суду не надано.
Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК повинні роз`яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов`язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК.
За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 202, 207, 526, 527, 530, 1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 128, 141, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою - відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , дата народження та реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомі, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя В.В. Самсонова