Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/750/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.12.2020смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої- судді: Єгорової Н.І..,

при секретареві : Маковецькій Л.А.,

за участю заявника: ОСОБА_1

представника заявника: ОСОБА_2

представника заінтересованої особи: Русляк М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Доманівка справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_3 , заінтересована особа- Управління державної міграційної служби в Миколаївській області в особі Доманівського районного сектору про встановлення юридичного факту,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 в інтересах недієздатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту, посилаючись на те, що її син народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Лідіївка, Доманівського району Миколаївської області. З моменту свого народження син проживав разом зі своєю матірю ОСОБА_1 , в с.Лідіївка,Доманівського району. Рішенням Доманівського районного суду від 20 лютого 2007р. ОСОБА_3 було визнано недієздатним, а ОСОБА_1 призначено опікуном над недіздатним сином.

Паспорту ОСОБА_3 ніколи не отримував , у звязку з тим,що заявниця вважала, що для такої хворої дитини ,яка все життя не покидала межі свого двору, наявність паспорту не є обовязковою.

У 2020році заявниця звернулася до Доманівського РС УДМС в Миколаївській області за отриманням паспорту, однак їй відмовили в видачі документу, в зв`язку з неможливістю встановлення належності ОСОБА_3 до громадянства будь-якої країни.

Враховуючи вказані обставини та неможливість встановлення данного факту в адміністративному порядку, ОСОБА_1 просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 в малолітньому (неповнолітньому) віці на території України, станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991року, разом матірю .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи завідуюча Доманівського районного сектору Управління ДМС в Миколаївській обл.- Русляк М.П. в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала.

Заслухавши пояснення заявника, його представника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Лідіївка,Доманівського району Миколаївської області, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13.11.1982р., актовий запис №33.

Відповідно до свідоцтва про народження заявника його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Рішенням Доманіського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2007року у справі №2о-48, ОСОБА_3 визнано недієздатним та встановлено над ним опіку і призначено його опікуном ОСОБА_1 .

Згідно копії довідки МСЕК №122620 від 21.08.1998р., ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства та йому встановлена інвалідність безстроково.

З виданого 28.11.202р.Миколаївським УПФУ в Доманівському районі посвідчення, серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є матірю інваліда і отримує пенсію довічно.

Згідно витягу із погосподарських книг Мостівської (бувшої Сухобалківської) сільської ради Доманівського району Миколаївської області вбачається, що в період з 1982 по 1992роки , ОСОБА_4 , як голова домогосподарства, разом з дружиною ОСОБА_1 та з дітьми, зокрема з ОСОБА_3 , проживали та були зареєстровані в с.Лідївка, Доманівського району Миколаївської області.

Мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає та зареєстрована з 29.10.1976р. в с.Лідіївка, Доманівського району.

З копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 працювала з 26.03.1970р.по 13.06.1992р.на території Доманівського району, а саме в колишніх радгоспах Суха Балка та Лідіївський.

У відповідності до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно зі ст.315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України «Про громадянство України», Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» - громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України»(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно пп. а, б п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 р. № 215/2001 - встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту.

Згідно п. 10 Порядку - для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні письмові докази, суд приходить до висновку, що недієздатний ОСОБА_3 , дійсно в неповнолітньому віці проживав на території України разом з матірю ОСОБА_1 , станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 та проживав в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року, а тому суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5, 76, 133, 141, 258, 264,265 , 295300 ЦПК , суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити , що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. с.Лідіївка, Доманівського району Миколаївської області дійсно в малолітньому (неповнолітньому) віці разом із матірю ОСОБА_1 постійно проживав на території України станом на 24.08.1991р. та 13.11.1991р.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, яка може бути подана до суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 11 грудня 2020 р.

Суддя : Н. І. Єгорова