Єдиний унікальний номер 341/376/19
Номер провадження 2/341/60/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 березня 2020 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді -Юсип І.М.

секретаря -Король І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Галичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,-

в с т а н о в и в :

01.03.2019 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 і, просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням-квартирою, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

З протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2019 року, дана справа передана для розгляду судді Юсип І.М.

Позивач в позові посилається на ті обставини, що вона є власником житлової квартири по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.03.1998 р. В даній квартирі також зареєстрований її син, відповідач по справі, ОСОБА_2 . Однак відповідач фактично в квартирі не проживає понад п`ятнадцять років. Те, що відповідач, ОСОБА_2 в квартирі не проживає підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов комісії виконавчого комітету Задністрянської сільської ради, окрім того ніякої участі в утриманні даного житла не приймає та ним не користуються, не сплачує витрати по обслуговуванні квартири, через що вона несе лишні затрати. Реєстрація відповідача в квартирі порушує її права на вільне розпорядження та користування майном, спричиняє збільшення щомісячних витрат по комунальних платежах. Не проживаючи в квартирі понад строки, встановлені законом, він втратив право користування ним. Просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням-квартирою по АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилась, однак такою на адресу суду скеровано письмову заяву в якій вказує про те, що позовні вимоги підтримує, розгляд справи просить проводити у її відсутності, не заперечує щодо винесене заочного рішення суду.

Відповідач, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином і в передбаченому законом порядку, що стверджується поштовим повідомленням про вручення, яке ним було отримано 03.09.2019 р., інші поштові повідомлення повернулись із відміткою, за закінченням встановленого строку зберігання, крім судових викликів, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, через оголошення на сайті судової влади України від 08.05.2019 р., про причину своєї неявки суд не повідомив.

Відзив та заперечення проти позову від відповідача не надходили, тому зі згоди позивача, яка викладена у заяві суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні обставини.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 03.03.1998 р., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 власником квартири є ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_2 є співвласником вищевказаної квартири, яка відображена в рівних долях (а.с.11).

Відповідно до довідки виданої сільським головою Задністрянської сільської ради від 07.02.2019 р. за №65, видно, що позивач зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 . До складу її сім`ї входить син, ОСОБА_2 , який зареєстрований по даній адресі, однак там не проживає (а.с.23). Копією паспорта стверджується, що відповідач ОСОБА_2 з 2008 р. є громадянином Російської Федерації і, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . АДРЕСА_3 (а.с.12-21).

З копії актів комісії обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 11.10.2018 р. за №507, від 26.12.2018 р. за №764, від 07.02.2019 р. за №650 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 , однак по місцю реєстрації не проживає на протязі п`ятнадцяти років, місце проживання його Російська Федерація (а.с.24-26).

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1,6 ст.29 цього ж Кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

В ч. 1 ст. 316 ЦК України вказано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В силу ч. 1,2 ст. 317 ЦК України вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ст. 319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Таким чином відповідач на власний розсуд вирішує для себе питання користування житловим приміщенням. Оскільки відповідач є співвласником спірної квартири, тому йому належить нічим не обмежене право користування спірної квартирою, крім обов`язків, що встановлені законом. Місце проживання відповідача не впливає на зміст права власності. Інші співвласники не вправі порушувати речові права іншого співвласника.

Так в ч. 2 ст. 405 ЦК України вказано, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Однак відповідач є співвласником спірної квартири.Тому положення ч. 2 ст. 405 ЦК України не підлягають застосуванню в даному спорі.

Положення ЦК України та інших актів цивільного законодавства не передбачають правових підстав для звернення позивача із позовом до відповідача про позбавлення його права власності. Таким чином позивачу не гарантовано законом звернення до суду із позовом про позбавлення відповідача права власності.

Натомість в ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином на час звернення до суду позивачу було однозначно відомо положення ч. 1 ст. 321 ЦК України. Проте його не вказано в позовній заяві. Отже на час звернення до суду із позовом позивач зобов`язаний враховувати зміст ч. 1 ст. 321 ЦК України.

В силу ч. 2 ст. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Такої правової підстави позивач перед судом не довів.

В ст. 12 ЦПК України вказано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином на позивача процесуальним законом покладено обов`язок довести перед судом існування фактичних обставин та правових підстав звернення до суду із позовом про позбавлення відповідача його права власності.Тобто, подання позову за обставин проголошення в ч. 1 ст. 321 ЦК України, непорушності права власності і заборони протиправного позбавлення цього права чи обмежений у його здійсненні без наведення правових підстав такого позову є формою зловживання правом на звернення до суду.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I Суд повторює, що саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. В статті 1 Протоколу першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано право власності власника на майно.

Отже, положеннями Конституції України та зазначеної Конвенції гарантовано непорушність права власності відповідача без доведення правових підстав втручання у відповідне право, які прямо були б гарантовані законом позивачу у відповідному спорі.

Усі докази і арґументи позивача не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, ст.ст. 317, 319, 321,405 Цивільного кодексу України, ст. 72 ЖК України, керуючись ст.ст. 247, 258, 263, 265, 272, 280-284, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду

Суддя:І. М. Юсип