ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3499/20 Справа № 180/2215/19 Суддя у 1-й інстанції - Янжула О.С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 22 роки знаходився у трудових відносинах з відповідачем. За час роботи на даному підприємстві позивач отримав чотири професійні захворювання, відповідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу від 04.07.2019 року №1107.

Згідно довідки МСЕК від 17.10.2019 року йому первинно з 24.09.2019 року була встановлена третя група інвалідності та 65% втрати професійної працездатності.

За висновком МСЕК від 17.10.2019 року він потребує санаторно-курортного лікування, палицю, корсет, забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав та продовжує зазнавати у зв`язку з ушкодженням здоров`я через професійні захворювання. У результаті професійних захворювань у стані його здоров`я виникли незворотні зміни, що свідчать про настання для нього негативних явищ.

Просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 180 273,60 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року частково задоволено позов.

Стягнуто з Акціонерного Товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", (ідентифікаційний код юридичної особи 00190911 згідно ЄДРПОУ, місцезнаходження: 53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Єдності, 62) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у відшкодування моральної шкоди 65000 (шістдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного Товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код юридичної особи 00190911 згідно ЄДРПОУ, місцезнаходження: 53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Єдності, 62) судовий збір на користь держави в розмірі 1921 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити в частині визначення розміру моральної шкоди та стягнути 180 273,60 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.

Також, не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач Акціонерне Товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити в частині визначення розміру моральної шкоди та стягнути 19 500 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з`ясував права і обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», яке з 07.04.2011 року було перейменовано на ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат». У 2018 році відповідач також змінив назву на АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат».

За час роботи на даному підприємстві він отримав професійне захворювання, яке обумовлено умовами в яких він працював.

Згідно інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) від 04.04.2019 року, умови праці 3 класу 2 ступеню «Шкідливі».

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного характеру захворювання (м. Кривий Ріг) від 04.07.2019 року № 1107 ОСОБА_1 встановлено діагноз: 1) вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях;

2) радикулопатія попереко-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня);

3) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група «А», Легенева недостатність першого ступеня;

4) нейросенсорна приглухуватість першого ступеню (з легким зниженням слуху). Захворювання професійні.

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23 липня 2019 року, умови праці підземного гірника очисного забою шахти №9/10 АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_1 за всіма параметрами є шкідливими. На момент розслідування хворий ОСОБА_1 не працює з 02 листопада 2018 року.

Відповідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги обласної МСЕК №2 м. Кривого Рогу від 17.10.2018 року, ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65%, з 24 вересня до 01 жовтня 2020 року. Потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортним лікуванням. Та встановлено третю групу інвалідності. Наступна дата переогляду 01 вересня 2020 року (а.с.29).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про зменшення суми моральної шкоди, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивач зазнав ушкоджень здоров`я, пов`язаних з виконанням ним трудових обов`язків в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, що становить 22 роки, у зв`язку з чим отримав 65% втрати професійної працездатності та йому встановлено третю групу інвалідності, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, яка спричинена втратою здоров"я, отриманням професійного захворювання під час перебування в трудових стосунках з відповідачем.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, а тому не вбачає підстав для його зменшення.

Також, колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо збільшення моральної шкоди, зважаючи на наступне.

Місцевий суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою на виробництві травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в п.13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями, а також постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року (провадження №14-288цс19).

При визначенні розміру компенсації спричиненої позивачу моральної шкоди судом першої інстанції було правильно враховано, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 65%; позивач щоденно переносить постійні болі у поперековому та шийному відділах хребта, з іррадіацією у праву ногу, біль і обмеження руху у плечових, ліктьових і колінних суглобах, болі та оніміння рук, мерзлякуватість рук, побіління пальців рук на холоді; задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель сухий, біль за грудиною, відчуття серцебитя, головний біль, запаморочення, загальну слабкість, коливання АТ, втому, зниження слуху.

Враховуючи стан здоров`я, позивач змушений вживати додаткових зусиль для організації власного життя, періодично проходити лікування та медичні обстеження.

Зважаючи на вищенаведене, ступінь, тривалість та характер моральних переживань, що пов"язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв"язку зі ушкодженням здоров"я та втратою працездатності; враховуючи, що третя група інвалідності встановлена позивачу тимчасово - до 01.01.2020 року; з урахуванням вимог справедливості, співмірності та розумності, - колегія суддів погоджується із розміром моральної шкоди, який був визначений судом першої інстанції.

Таким чином, колегія вважає, що місцевий суд, задовольняючи позовні вимоги частково, правильно дійшов висновку, що виходячи з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 65 %, період роботи у відповідача на протязі 22 років в умовах впливу шкідливих факторів, що також призвело до інвалідності ІІІ групи, а також, що на час розгляду справи вказаний розмір ступеню втрати професійної працездатності та інвалідність не встановлені позивачу на безстроково, визначив розмір компенсації в розмірі - 65 000 грн., що відповідає розміру заподіяної моральної шкоди.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційних скарг підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко