КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 754/4098/19 Головуючий у І-й інстанції - Бабко В.В.
апеляційне провадження № 22-ц/824/944/2020 Доповідач Заришняк Г.М
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 рокуКиївський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.

В обгрунтування позову зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 20.11.2001 року. У вказаній квартирі зареєстрована та проживає ОСОБА_1 , колишня дружина батька позивача. Позивач на даний час має намір особисто використовувати вказану квартиру для проживання, однак факт проживання та реєстрації у зазначеній квартирі ОСОБА_1 перешкоджає йому в повній мірі реалізувати своє право як власника. Посилаючись на те, що добровільно відповідачка не звільняє спірну квартиру, просив суд задовольнити позов.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 права користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 судовій збір на користь держави в розмірі 768,40грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні суду представник відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Позивач ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обгрунтованність постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із доведеності та обгрутованості позовних вимог.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що на підставі договору дарування від 20.11.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Плохутою Б.П. і зареєстрованого у реєстрі за №7172, ОСОБА_4 подарував, а позивач ОСОБА_2 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1 ,

В даній квартирі з 07.12.2006 року зареєстрована відповідачка ОСОБА_1 , як дружина бувшого власника-батька позивача, ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії № НОМЕР_1 від 06.06.1997 року та довідкою про реєстрацію місця проживання (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, однак після його смерті ОСОБА_1 продовжує проживати в квартирі АДРЕСА_1 , й нести витрати по її утриманні, що підтверджується договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, рахунками та квитанціями за житлово-комунальні послуги, довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Академічний-11» від 27.03.2018року (а.с.32-43).

Звертаючись з даним позовом позивач ОСОБА_2 зазначав, що він є інвалідом ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № , та потребує і має намір постійно проживати в спірній квартирі, однак реєстрація та постійне проживання відповідачки ОСОБА_1 та її онука чинить йому, як власнику, перешкоди в повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 28 листопада 2018 року за позивачем було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.8).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно частин першої та третьої статті 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку чи квартири має право користуватися помешканням для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З аналізу вказаних норм слідує, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою і поряд з ним мають право користування цією квартирою члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір, поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється і право членів колишнього власника на користування цією квартирою.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснювати (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до норм ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заперечуючи проти заявленого позову, відповідачка вказувала, що з 06 червня 1997 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з батьком позивача по справі, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і фактично проживала з ним у спірній квартирі з моменту реєстрації шлюбу. Зазначала, що вона протягом більш, ніж 20 років фактично та безперервно проживає в спірній квартирі, сплачує всі комунальні послуги, охайно ставиться до майна та несе витрати по його утриманню. Для ОСОБА_1 це єдине житло. Крім того, разом з нею у спірній квартирі без реєстрації більше п`яти років проживає її онук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою №19 від 27 березня 2018 року, виданою ЖБК «Академічний-11» (а.с.44).

При цьому вказувала, що з 07 грудня 2006 року вона зареєстрована за місцем свого постійного проживання у відповідності до вимог чинного законодавства з дозволу позивача, який з 2001 р. є власником житлового приміщення.

За правилами ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, висловлених Великою Палатою Верховного Суду при розгляді справи № 569/4373/16 від 21 серпня 2019 року, права членів сім`ї власника житла також підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача.

Отже, сам факт переходу права власності на квартиру до іншої особи не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї власника цього нерухомого майна, у тому числі і колишніх.

Законність виселення, яке по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання.

З матеріалів справи слідує, що відповідачка ОСОБА_1 з 2006 року зареєстрована у спірній квартирі з дозволу позивача ОСОБА_2 , як власника житлового приміщення.

Отже, позивачу було достовірно відомо про постійне проживання відповідачки ОСОБА_1 в спірній квартирі на час прийняття ним в дар квартири, щодо проживання якої він не заперечував і в подальшому зареєстрував її у цьому помешканні. Отже, позивач був обізнаний з обтяженням квартири у вигляді права користування члена сім`ї колишнього власника квартири, міг передбачити характер та вагу обтяження його нерухомості, проте не здійснив достатньої належної обачності при прийнятті майна в дар.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка є особою похилого віку, виселення її із квартири може призвести до виникнення негативних для неї наслідків, пов`язаних з відсутністю в у неї житла, а з урахуванням стану її здоров`я та доходів у вигляді пенсії та її розміру, навіть наймання житла буде надмірним тягарем для неї.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає законних підстав для позбавлення відповідачки права користування житловим приміщенням, а тому рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про позбавлення особи права користування житловим приміщенням - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Повний текст постанови виготовлений 05 березня 2020 року.

Головуючий :

Судді: