Ухвала

17 березня 2020 року

м. Київ

справа № 359/5566/17-ц

провадження № 61-8806св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Кравець В. А., Махлай Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів за договором позики внаслідок виконання зобов`язань.

Позовна заява мотивована тим, що 12 червня 2014 року між ОСОБА_3 та

ОСОБА_2 укладений договір позики, за яким остання позичила (взяла у борг) у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 361 295,70 грн, з визначенням у договорі еквіваленту в іноземній валюті на день укладення цього договору за курсом Національного банку України (далі - НБУ) у розмірі 31 000,00 доларів США. Відповідач зобов`язалася повернути ОСОБА_3 зазначений борг до дванадцятої години ранку 12 липня 2014 року.

Того ж дня на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладені договори іпотеки. За іпотечними договорами позивач передав в іпотеку ОСОБА_3 земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1200 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :02:002:0269) та житловий будинок, який знаходиться за тією ж адресою, загальною площею -

279,7 кв. м, житловою - 134,6 кв. м, з господарським будівлями: свердловина, вигрібна яма, огорожа.

07 квітня 2015 року він отримав лист-вимогу від ОСОБА_3 , у якому останній повідомив, що внаслідок порушення ОСОБА_2 основного зобов`язання,

ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити, згідно з договором позики від 12 червня

2014 року, суму у розмірі 726 950,00 грн, що в еквіваленті становить 31 000,00 доларів США, протягом 31 календарного дня з моменту отримання цього листа-вимоги.

У зв`язку з тим, що відповідач у визначений договором позики термін взяті у борг грошові кошти не повернула, ОСОБА_3 , як іпотекодержатель, звернув стягнення на вказане вище заставне майно шляхом продажу.

08 червня 2015 року між іпотекодержателем та ОСОБА_4 укладені договори купівлі-продажу, за якими ОСОБА_4 прийняла у власність іпотечне майно: земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1200 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :02:002:0269) та житловий будинок, який знаходиться за тією ж адресою, загальною площею - 279,7 кв. м, житловою - 134,6 кв. м., з господарським будівлями: свердловина, вигрібна яма, огорожа.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 остаточно просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 12 червня 2014 року станом на 04 квітня

2018 року у загальному розмірі 23 131 979,62 грн, з яких: 816 216,61 грн (основний борг) + 136 634,66 грн (інфляційні втрати) + 91 304,42 грн (3 % річних) +

22 233 740,45 грн (пеня) + 670 300,09 грн (проценти за користування позикою).

Рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 30 травня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що боржнику не було відомо про існування майнового поручителя і вона не надавали згоди на заміну кредитора.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Бориспільського районного суду Київської області від 30 травня 2018 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 17 629 900,30 грн, з яких: 726 950,00 грн - основний борг, 73 421,95 грн - інфляційні збитки, 41 841,80 грн - 3 % річних, 16 428 985,00 - пеня, 358 701,30 грн - прострочені проценти за користування позикою. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 , як майновий поручитель ОСОБА_2 , погасив заборгованість останньої за договором позику у повному розмірі 726 950,00 грн (еквівалент 31 000,00 доларів США), а тому позивач набув права кредитора за вказаним договором позики.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня

2018 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом при прийнятті постанови необґрунтовано застосовано статтю 1048 ЦК України, оскільки між позивачем і відповідачем відсутні будь-які договірних та грошові зобов`язань. Крім того, розмір стягуваної пені значно перевищує суму основного боргу, що свідчить про несправедливість та істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін. Також апеляційний суд розглянув справу без участі відповідача та його представника, які не були належним повідомлені про час та місце розгляду справи, що є безумовною підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 .

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів за договором позики внаслідок виконання зобов`язань, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року призначити до судового розгляду на 01 квітня 2020 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик