Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4127/19
Провадження №: 2/332/271/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2020 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі - Васильченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа : ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є власником 1/ АДРЕСА_1 частини будинку АДРЕСА_2 . За зазначеною адресою крім позивачки, зареєстровані ОСОБА_4 її чоловік, який є співвласником будинку та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які не є членами її сім`ї, та не є співвласниками будинку. Відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований в будинку 28.04.2011 року, тобто ще до виникнення у неї права власності на будинок. Відповідач ОСОБА_3 значиться зареєстрованим у будинку з 09.10.2015 року. Але в будинку відповідачі ніколи не проживали, їх реєстрація є лише формальною. Зв`язок з нею вони не підтримують, їх місце знаходження їй невідоме, ніяких їхніх особистих речей в будинку немає. Позивачка не має інформації щодо фактичного місця проживання відповідачів та вони фактично більше трьох років не мешкають за адресою: АДРЕСА_2 , а їх реєстрація порушує її права щодо вільного розпорядження своєю власністю, змушує витрачати особисті кошти на оплату житлово-комунальних послуг за осіб, які не проживають в помешканні та не зацікавлені в ньому, тому позивач просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , такими що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_2 .
В судовому засіданні позивач позов підтримав та надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позові, просив позов задовольнити.
В якості свідка в судовому засіданні був допитаний ОСОБА_4 , який пояснив суду, що він та позичка є співвласниками будинку АДРЕСА_2 . Окрім нього та позивача в будинку також зареєстрований ОСОБА_2 , який є його далеким родичем, який попросив зареєструвати його, оскільки це було необхідне для працевлаштування, але у спірному будинку він не проживав жодного дня. Наразі його місце проживання не відоме. В будинку також зареєстрований ОСОБА_3 , його мати попросила ОСОБА_4 зареєструвати ОСОБА_3 , оскільки прописка була необхідна для працевлаштування, але у спірному будинку ОСОБА_3 не проживав жодного дня. Наразі його місце проживання не відоме.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов, клопотань та заяв від них до суду не надходило.
На підставі наявних у справі доказів, із згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є співвласником будинку АДРЕСА_2 ,
який належить на праві спільної часткової власності ( по Ѕ частині ) їй та її чоловіку ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.05.2012 року( а.с.7).
За зазначеною адресою крім позивачки, зареєстровані: її чоловік - ОСОБА_4 , який є співвласником будинку та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які не є членами сім`ї, та не є співвласниками будинку.
Відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований в будинку 28.04.2011 року. Відповідач ОСОБА_3 значиться зареєстрованим у будинку з 09.10.2015 року. Але в будинку відповідачі ніколи не проживали, їх реєстрація є лише формальною. Зв`язок зі позивачкою вони не підтримують, їх місце знаходження позивачу невідоме, ніяких їхніх особистих речей в будинку немає. Позивачка не має інформації щодо фактичного місця проживання відповідачів та вони фактично більше трьох років не мешкають за адресою: АДРЕСА_2 , а їх реєстрація порушує права позивача щодо вільного розпорядження своєю власністю, змушує позивача витрачати особисті кошти на оплату житлово-комунальних послуг за осіб, які не проживають в помешканні та не зацікавлені в ньому.
Факт не проживання відповідачів за вказаною адресою підтверджується копією акту № 53-1217 від 30.10.2019 року голови квартального комітету № 53 ОСОБА_5 та мешканців будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_6 АДРЕСА_3 ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 ( а.с. 12), та показаннями ОСОБА_4 , допитаного в якості свідка по справі.
Конституцією України та ст1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно до ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до органу реєстрації, зняття з реєстрації може бути здійснено за зверненням іншої особи та на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку.
Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову, оскільки відповідачі не проживають в спірному будинку, не сплачують за комунальні послуги, не несуть інших витрат по його утриманню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м.Запоріжжя.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлено 17.04.2020р.
Суддя Р.В.Сінєльнік