Провадження № 2/219/857/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 березня 2020 року м. Бахмут Донецької області

Артемівський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Шевченко Л.В.,

з участю секретаря судового засідання Брагіної М.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

21.11.2019 позивач ОСОБА_1 звернулася до Артемівського міськрайонного суду з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 20295 грн. 81 коп.

В обґрунтування позову вказала, що 23.05.2016 вона була прийнята на посаду інженера з організації та нормування праці 1 категорії виробничого підрозділу «Дебальцевська дистанція електропостачання» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональна філія «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати позивачу заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року становить 20295 гривень 81 копійки (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів), що підтверджується довідкою, виданою за місцем роботи. Однак ця довідка не засвідчена печаткою відповідача, оскільки, усі печатки із структурних підрозділів відповідача, що залишились на території непідконтрольній органам державної влади України, були ним вилучені. Отримати від відповідача належним чином засвідчену довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року позивач не може. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (вул. Привокзальна, м. Лиман Донецької області, 84404), куди вони були здані позивачем особисто в жовтні 2017 року. Добровільно сплатити позивачу заборгованість по заробітній платі відповідач відмовляється.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2019 року за вказаною цивільною справою було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву, однак у строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, разом з тим, надала заяву, в якій вказала, що підтримує позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні на підставах, викладених у позові, та просила проводити розгляд справи без її участі.

Представник відповідача АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, у встановленому законом порядку був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи однак 28.02.2020 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача зазначив, що AT «Українська залізниця» не погодився з позовними вимогами з наступних підстав. Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей. До повернення захоплених підприємств та функціонування згідно із законодавством України припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення. На підконтрольній Україні території відсутні оригінали кадрових та фінансових документів (всі документація знаходиться у виробничих підрозділах на непідконтрольній Україні території).З 16 березня 2017 року від бухгалтерії ВП «Дебальцівська дистанція електропостачання» у м. Дебальцеве до Дирекції у м. Лиман не надходили оригінали документів нарахування та виплати заробітної плати, табелі обліку робочого часу з відмітками про фактично відпрацьований час та інше. Також зазначає, що за період з 01.03.2017 по 15.03.2017 ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата з урахуванням утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 2704,53 грн., яка 24.07.2017 отримана у касі м. Лиман. Станом на день звільнення ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за період з січня по липень 2017 відсутня. На підставі викладеного, просив у задоволенні позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати відмовити у повному обсязі.

На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи позицію сторін щодо спірних правових відносин, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини, за якими вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 11.07.2016 по 10.07.2017 працювала на посаді інженера з організації та нормування праці 1 категорії виробничого підрозділу «Дебальцевська дистанція електропостачання» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональна філія «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно до наказу від 23.05.2016 № 29/ОС. Звільнена з роботи 10.07.2017 у зв`язку зі скороченням штату працівників п.1 ст.40 КЗпП України (наказ від 10.07.2017 № 10025/ДН-ос), що підтверджується записами в трудовій книжці, виданій на ім`я позивача 24 серпня 1981 року (а.с.9-17).

Позивач зазначила, що на день її звільнення за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року їй нарахована, але не виплачена заробітна плата у сумі 20 295,81 грн.

На виконання ухвали суду Бахмутсько-Лиманським ОУ ПФУ Донецької області були направлені індивідуальні відомості про застраховану особу (за формою ОК-5 стосовно ОСОБА_1 ), згідно яких за звітний 2017 рік регіональною філією «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 нараховано за вказаний рік 16 738,92 грн., з яких: за січень 4427,98 грн., за лютий 6493,66 грн., за березень 5817,28 грн. В період з квітня по липень - 0,00 грн. (а.с.37).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтею 115 КЗпП України.

За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.

Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Представник відповідача у відзиві на позов вказує, що заробітна плата за період з квітня 2017 року по липень 2017 року не нараховувалась у зв`язку з відсутністю відпрацьованих годин, посилаючись на те, що робоче місце позивача фактично знаходилось на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що через захоплення підприємства відповідач втратив контроль над виробничими потужностями, що захоплення підприємства сприяє загрозі життя при знаходженні на території виробничих підрозділів уповноважених осіб, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності, у зв`язку з чим відповідач не має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків у спірний період та виконати свої зобов`язання за трудовим договором, а тому через відсутність зв`язку з виробничими підрозділами, а також не передачею з непідконтрольної території первинних документів, на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати та інші виплати, нарахування заробітної плати працівникам з березня 2017 року припинено.

Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 110 КЗпП України, частини першої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, саме такі дані є розрахунками заробітної плати за відповідний місяць.

Проте в матеріалах справи розрахунки заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року відсутні, позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог надано як доказ лише довідку, яка підписана, як в ній зазначено начальником А.М. В`юковим, згідно якої ОСОБА_1 працювала інженером з організації та нормування праці 1 категорії виробничого підрозділу «Дебальцівська дистанція електропостачання» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з 11 липня 2016 року по 17 липня 2017 року; сума нарахованої заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року складає 25212,20 грн., в тому числі: березень 2017 року 5817,28 грн., квітень 2017 року 3392,85 грн., травень 2017 року 4029,01 грн., червень 2017 року 1013,60 грн., липень 2017 року 10959,46 грн. Сума заборгованості (сума до виплати) з березня 2017 року по липень 2017 року складає 20295,81 грн., в тому числі: березень 2017 року 4682,91 грн., квітень 2017 року 2731,25 грн., травень 2017 року 3243,34 грн., червень 2017 року 815,94 грн., липень 2017 року 8822,37 грн. Відсутнє документальне підтвердження про виплату заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року із структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с.4).

Між тим, достовірність викладеної інформації в довідці викликає сумніви.

Наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18 червня 2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 року за № 736/27181 із змінами і доповненнями, внесеними наказами Міністерства юстиції України від 12 червня 2018 року № 1827/5 від 4 липня 2018 року № 2277/5, затверджено Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях (далі - Правила), які встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності (далі - установи). Ці Правила є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами.

Тобто довідка оформлена без додержання вимог, встановлених Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевою самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, зокрема не засвідчена печаткою та не містить необхідні реквізити, дату документа, що унеможливлює перевірити повноваження посадових (відповідальних) осіб, які підписали довідку, на час її видачі, а також наявність заборгованості на час розгляду справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують факт наявності заборгованості по заробітній платі.

Отже, вказану довідку не можна визнати належним та допустимим доказом заборгованості з оплати праці.

Також, інформація, що міститься в довідці, спростовується даними із реєстру застрахованих осіб, яка надана на виконання ухвали суду Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, з якої вбачається, що за звітний 2017 рік регіональною філією «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 нараховано за вказаний рік 16 738,92 грн., з яких: за січень 4427,98 грн., за лютий 6493,66 грн., за березень 5817,28 грн. (а.с.37).

Крім того, до відзиву представником відповідача надана детальна інформація щодо проведених позивачу нарахувань та виплат. Згідно довідки про доходи № 89/2 від 17.01.2020 нарахована заробітна плата ОСОБА_1 , яка обіймала посаду інженера з організації та нормування праці 1 категорії виробничого підрозділу «Дебальцівська дистанція електропостачання» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» за березень 2017 року складає 3359,66 грн. за 79 відпрацьованих годин, з них утримано 655,13 грн., до видачі 2704,53 грн.

Згідно копії відомості на виплату грошей № 37 за березень 2017 року ОСОБА_1 (табельний номер 27) 24.07.2017 отримала заробітну плату в сумі 2 704,53 грн.

Відповідно до п.11 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платники податків, зазначені у пункті 1 ч.1 ст.4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум, зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення).

Відповідно до статті 20 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.

Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Отже, відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями до Реєстру застрахованих осіб, є офіційними відомостями, а тому є належним доказом, що містить інформацію щодо предмету доказування у цій справі - розміру нарахованої позивачу заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року.

Згідно правового висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця.

На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що розмір нарахованої заробітної плати позивача в березні 2017 року складав 5817,28 грн., що підтверджується індивідуальною відомістю про застраховану особу (форма ОК-5) стосовно ОСОБА_1 , які є офіційною, підлягають врахуванню при вирішенні спору щодо заборгованості по заробітній платі.

Інші докази того, що позивач в спірний період виконував свої посадові обов`язки та йому було нараховано, але не виплачено заробітну плату, у справі відсутні. Між тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Докази виконання роботи позивачем або простою з урахуванням відповідного обліку в період з квітня по 17 липня 2017 року у справі відсутні.

Відповідачем до суду надано відомість на виплату грошей № 37 за березень 2017 року, згідно якої ОСОБА_1 24.07.2017 отримала заробітну плату за березень 2017 року у сумі 2 704,53 грн.

Згідно довідки структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" № 89/2 від 17.01.2020 ОСОБА_1 нараховано за березень 2017 року 3359,66 грн., з яких утримано 655,13 грн., до виплати 2704,53 грн.

Між тим, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області були направлені індивідуальні відомості про застраховану особу (за формою ОК-5 стосовно ОСОБА_1 ), згідно яких за звітний 2017 рік регіональною філією «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» позивачу нараховано за вказаний рік: за січень 4427,98 грн., за лютий 6493,66 грн., за березень 5817,28 грн., в період з квітня по липень 0,00 грн.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а тому суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи зазначене, такою, що виплачена позивачу за березень 2017 року слід вважати суму 3359,66 грн., яка визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

Отже, заборгованість по заробітній платі позивачу за березень 2017 року складає 2 457,62 грн. (5817,28 грн. 3359,66 грн.).

Враховуючи, що згідно відомостей з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані станом на 20 лютого 2020 року, в період з квітня по липень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалася, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за цей період відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року у сумі 2457 грн. 62 коп. підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За подання позовної заяви позивач судовий збір не сплачувала, оскільки звільнена від його сплати на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" як позивач у справі про стягнення заробітної плати.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції, у сумі 93,05 грн. (2457,62 грн. х 768,40 грн. : 20295,81 грн.).

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 2 457 /дві тисячі чотириста п`ятдесят сім/ грн. 62 коп. (без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів).

В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за квітень - липень 2017 року відмовити за їх недоведеністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 93 /дев`яносто три/ грн. 05 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , місцезнаходження: 03580, м. Київ, вул. Тверська, 5.

Суддя Л.В. Шевченко