Справа № 368/1445/19
Рішення 2/368/148/20

Іменем України

"05" березня 2020 р. Кагарлицький районний суд

Київської області в складі:

головуючого судді Кириченка В.І.

при секретарі Марчук Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на житло,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду та просила усунути перешкоди у користуванні житлом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право на користування житлом, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та зняти з реєстрації за вказаною адресою.

Мотивувала заяву тим, що вона згідно свідоцтва про право власності на житло від 07.04.1999 року є власником частини квартири АДРЕСА_2 . Також, власниками квартири згідно вищевказаного свідоцтва є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно довідки Кагарлицької міської ради від 14.11.2019 року у вказаній квартирі зареєстрований зять - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 будучи зареєстрованим, але не проживаючи у вказаній квартирі не приходить до житла, не використовує її для тимчасового або постійного проживання, не несе будь-яких витрат по утриманню житла, не сплачує платежі за комунальні послуги.

Реєстрація відповідача у вказаній квартирі створює позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Так згідно проставлених відміток у поштовому повідомленні судові повістки ОСОБА_2 не вручено. Судовий виклик від 17.12.2019 року повернено до суду з відміткою « за закінченням терміну зберігання» та від 10.01.2020, 28.01.2020, 19.02.2020 з відмітками «за закінченням встановленого строку зберігання».

Європейський суд з прав людини у справі «Каракуця проти України» зазначив, що неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків. Відповідач ОСОБА_2 провадженням у справі не цікавиться, поштової кореспонденції з суду не отримує.

Зазначене дає підстави уважати про те, що відповідач ОСОБА_2 недобросовісно ставиться до процесуальних обов`язків, неухильне виконання яких визначено вимогами ЦПК України.

Треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, надіслали заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти позову не заперечують.

Судом встановлено, що позивач згідно свідоцтва про право власності на житло від 07.04.1999 року є співвласником квартири АДРЕСА_2 . Також співвласниками квартири згідно вищевказаного свідоцтва є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно довідки Кагарлицької міської ради від 14.11.2019 року у вказаній квартирі зареєстрований зять - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 будучи зареєстрованим, але не проживаючи у вказаній квартирі не приходить до житла, не використовує її для тимчасового або постійного проживання, не несе будь-яких витрат по утриманню житла, не сплачує платежі за комунальні послуги.

Реєстрація відповідача у вказаній квартирі створює позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України Позивач як власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у користуванні власністю позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод в користуванні майном та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Відповідач не приймає ніякої участі в утриманні квартири, не сплачує витрати на комунальні послуги.

ОСОБА_2 зять позивача, і факт не проживання у вказаній квартирі підтверджується актом депутата Кагарлицької міської ради від 18.11.2019 року про не проживання відповідача в квартирі з 2013 року .

А тому слід усунути перешкоди у користуванні житлом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право на користування житлом, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В задоволенні позову про зняття з реєстраційного обліку місця проживання відмовити, так як відповідно до ст.7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщення і позивачем не доведено, що їй буде відмовлено по відповідній заяві у знятті з реєстрації місця проживання відповідача на підставі судового рішення.

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст.174-175 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

Позов задоволити частково.

Усунути перешкоди у користуванні житлом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), РНОКПП: НОМЕР_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право на користування житлом, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В частині позову про зняття з реєстраційного обліку місця проживання - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України. Повний текст рішення складено 13.03.2020 року.

Суддя: В.І. Кириченко