Провадження № 2-о/127/410/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2020 року м. Вінниця
Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Антонюк В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення,-
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою відповідно до якої просив встановити факти, що мають юридичне значення:
1) передачу арештованого 14.07.2015 року державним виконавцем майна КС "Злагода" на зберігання 25.09.2018 року випадковій особі - ОСОБА_2 , який до спілки ніякого відношення не має;
2) відсутність письмового рішення спостережної ради про відмову від арештованого майна, прийнятого відповідно до статуту і Положення про спостережну раду, що видає голослівність відомостей ОСОБА_2 ;
3) відсутність конкретного зазначення голови, що унеможливлює його ідентифікування і оцінити правомочність рішення про відмову від майна;
4) невиправданого затягування з реалізацією цього майна і розподілу виручених від цього коштів перед чергою стягувачів;
5) відсутність в спілці місця зберігання зазначеного майна, що видає неплатоспроможність для його винайму, відсутність офісного приміщення, а відтак фактичного місцезнаходження і способу зв`язку з даною юридичною особою;
6) неординарність відмови КС "Злагода" від повернення арештованого майна, що видає її бездіяльність, якщо така відмова насправді була, на чому наголошує ОСОБА_2 у поясненні.
Заявник вказав, що встановлення зазначених фактів заявникові необхідно для з`ясування достовірності пояснень ОСОБА_2 про те - не зазначив яких саме.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
У статті 318 ЦПК України визначені вимоги до змісту заяви про встановлення факту. Так, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.
У листі Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» містяться наступні рекомендації, зокрема: справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
У заяві ОСОБА_1 не зазначає причини неможливості одержання відомостей та документів, що посвідчують факт, який він просить встановити, натомість, додає, зокрема, пояснення представника за довіреністю КС "Злагода" Бабошина А.С. від 26.11.2019 року та копію виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 02.08.2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до КС "Злагода" про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, з якого вбачається, що судом 30.06.2016 року винесено рішення, яким стягнуто з КС "Злагода" на користь ОСОБА_1 , 3791,37 грн.- 26% річних за користування коштами депозитного вкладу та 3000,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Крім того, в зазначеному листі, зокрема, рекомендовано: вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 119 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 258 цього Кодексу. Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування. З урахуванням зазначеної в заяві мети, суд визначає коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі. При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі ч. 2 ст. 122 ЦПК, а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній.
Частина 1 ст. 315 ЦПК України містить перелік справ про встановлення фактів, які розглядаються судом. Частиною 2 даної статті передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Крім того, згідно ст. 2 Господарського кодексу України учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» учасники товариства мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом;
б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів;
в) вийти в установленому порядку з товариства;
г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов`язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів;
д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.
Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.
Органами управління кредитної спілки є загальні збори членів кредитної спілки, спостережна рада, ревізійна комісія, кредитний комітет та правління. Рішенням загальних зборів членів кредитної спілки можуть бути створені й інші органи управління (ст. 13 Закону України «Про кредитні спілки»).
Під корпоративними відносинами, згідно зі ст. 167 ГК України, маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав, тобто прав особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З викладеного вбачається, що кредитна спілка як різновид господарської організації створюється на кооперативних засадах шляхом об`єднання грошових внесків її членів, які мають відповідні права, зокрема, щодо участі в управлінні кредитною спілкою, отримання доходу на свій пайовий внесок, а також отримання відповідних коштів у разі її ліквідації. Відтак правовідносини між кредитною спілкою та її членами щодо управління нею належать до корпоративних відносин у розумінні ст. 167 ГК України.
Отже, зважаючи на те, що встановлення заявлених фактів стосується правовідносин кредитної спілки та особи, яка є її членом щодо управління цією юридичною особою, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки її розгляд віднесено до компетенції господарського судочинства.
За таких обставин у відкритті провадження у справі належить відмовити.
На підставі викладеного та керуючись статтями 186, 260, 353 ЦПК України суд,-
Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Роз`яснити заявнику, що даний спір віднесено до юрисдикції господарського суду.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).
Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: