Провадження № 22-ц/801/719/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 рокуСправа № 127/16333/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Марчук В.С., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,

за участю сторін: ОСОБА_1 та її представника Кашпрук О.В., представника ТОВ «Нестле Україна» - Гуменюка Д.В.,

розглянувши цивільну справу №127/16333/19 у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нестле Україна» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Нестле Україна» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2020 року, яке ухвалене суддею Король О.П. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, повний текст складено 20 січня 2020 року,

в с т а н о в и в :

11.06.2019 р. позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «Нестле Україна» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 02.04.2018 р. позивач працювала у ТОВ «Нестле Україна» на посаді фахівця-аналітика з дослідження товарного ринку у відділі дитячого, спеціального харчування та харчування для вагітних і матерів-годувальниць з визначеним робочим місцем: м. Вінниця, вул. Щорса, 14 А.

14.05.2019 р. за викликом керівництва приїхала до центрального офісу у м. Києві для участі у вебінарі з нутріціології та тренінгу з безпечного керування, після яких була викликана до кабінету, де знаходились ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Останні встановлювали причини відсутності на роботі 25.04.2019 р. та 08.05.2019 р. В ході зустрічі під психологічним тиском, будучи обмеженою у пересуванні, маючи незадовільний стан здоров`я та позбавлена особистих речей, ОСОБА_1 написала заяву про звільнення за згодою сторін з 15.05.2019 р., заяву про направлення їй трудової книжки поштою та підписала угоду про припинення трудових відносин. 15.05.2019 р. електронною поштою направила керівникам ТОВ «Нестле Україна» заяву про чинення психологічного тиску 14.05.2019 р. при написанні заяви про звільнення, аналогічну заву направила поштою 16.05.2019 р.

14.05.2019 р. був виданий наказ про звільнення за згодою сторін, позивач отримала трудову книжку, наказ про звільнення з роботи, угоду про припинення трудових відносин поштою.

Звільнення вважала незаконним, оскільки 14.05.2019 р. не бачила керівника ТОВ «Нестле Україна», заяви писала під психологічним тиском, її внутрішнє волевиявлення при цьому не співпадало з зовнішніми діями, була у стані гіпертонічної кризи.

Просила поновити її на посаді фахівця-аналітика з дослідження товарного ринку у відділі дитячого, спеціального харчування та харчування для вагітних і матерів-годувальниць з визначеним робочим місцем: м. Вінниця, пров. К.Широцького (колишня вул. Щорса), 14 А , Товариства з обмеженою відповідальністю «Нестле Україна», стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.05.2019 року по день ухвалення рішення у справі, моральну шкоду в сумі 76000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2020 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 з 16.05.2019 р. на посаді фахівця-аналітика з дослідження товарного ринку відділу дитячого, спеціального харчування та харчування для вагітних і матерів-годувальниць, з визначеним місцем роботи : м. Вінниця, провул. К.Широцького (колишня Щорса), 14А , Товариства з обмеженою відповідальністю «Нестле Україна».

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нестле Україна» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.05.2019 р. по 13.01.2020 р. в розмірі 210097,80 грн, витрати на професійну правничу допомогу 5000 грн та судовий збір у дохід держави в розмірі 2869,37 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Нестле Україна», яке, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, а також ОСОБА_1 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, в скарзі просить ухвалити нове рішення про стягнення моральної шкоди в повному обсязі.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що у позивача не було волевиявлення на припинення трудового договору за згодою сторін, про що свідчить її друга заява про анулювання попередньої заяви, тобто, станом на 14.05.2019 р., що є днем подачі заяви та днем видачі наказу про звільнення, позивач не мала свого волевиявлення на звільнення, що підтверджується подачею заяви про анулювання попередньої заяви про звільнення, факт подачі цієї заяви визнається і не оспорюється відповідачем, проте керівництво з невідомих причин до уваги її не взяло і звільнило позивача з посади. Також місцевий суд взяв до уваги ту обставину, що позивач приїхала до центрального офісу у м. Києві для участі у вебінарі з нутріціології та тренінгу з безпечного керування, а не з метою написання заяви про розірвання трудового договору, що дає підстави вважати про бажання позивача працювати на вказані посаді.

Проте, з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно трудового договору №2 від 02.04.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Нестле Україна», ОСОБА_1 наймалася (призначалася) на посаду фахівця-аналітика з дослідження товарного ринку у відділі дитячого, спеціального харчування та харчування для вагітних і матерів-годувальниць з визначеним робочим місцем: м. Вінниця, вул. Щорса, 14 А . згідно з наказом № 153 від 29.03.2018 р. (т.1 а.с.18).

Робочий час позивача встановлений в п. 5.1 трудового договору №02.04.2018/2 і складається з фіксованого часу: з 9.30-12.30 та з 14.30-17.30 (з понеділка по четвер) та в п`ятницю з 9.30-12.30 та з 13.30-16.30 та з гнучкого часу сумарно 10 годин на тиждень, які повинні бути відпрацьовані згідно з виробничою необхідністю або за вимогами керівництва (т.1 а.с.8-10).

Згідно з посадовою інструкцією від 02.04.2018 р. керівником ОСОБА_1 зазначена ОСОБА_2 (т.1 а.с.118 - 119).

08.04.2019 р. позивач направила на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 лист, в якому повідомила про психологічний тиск на неї з боку її керівника ОСОБА_6.; про те, що ОСОБА_6 тричі пропонувала позивачу звільнитися, останній раз 29.03.2019 р. пропонувала позивачу написати заяву на звільнення з компенсацією; про погрози створити несприятливі умови праці; про погіршення здоров`я на фоні стресу на роботі та просила провести службове розслідування з приводу перевищення службових повноважень та упередженого ставлення з боку ОСОБА_6. та ОСОБА_8 (т.1 а.с.24).

16.04.2019 р. ОСОБА_1 написала заяву про надання щорічної відпустки строком на 5 календарних днів з 20.05.2019 р. по 24.05.2019 р. 16.04.2019 р. видано наказ про надання ОСОБА_1 відпустки з 20.05.2019 р. по 24.05.2019 р. (т.1 а.с.22).

23.04.2019 р. ОСОБА_9 начальник юридичного відділу Товариства, направив на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_3, в якому повідомив, що у ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були взяті пояснювальні, а подвійні візити є невід`ємною частиною обов`язків керівника і контролю якості роботи співробітників (т.1 а.с.25).

14.05.2019 р. позивачем під час зустрічі з керівником відділу дитячого харчування ОСОБА_2. , провідним фахівцем із медичного маркетингу ОСОБА_3. та операційним менеджером з персоналу ОСОБА_4 власноруч написана заява з проханням звільнити за згодою сторін з 15.05.2019 р., заява з проханням надіслати трудову книжку за адресою проживання позивача. Там же ОСОБА_1 була підписана угода про припинення трудових відносин, яка з боку роботодавця підписана директором з управління персоналом ОСОБА_10. (т.1 а.с.14, 16, 17).

14.05.2019 р. видано наказ № 247 про звільнення ОСОБА_1 , фахівця-аналітика з дослідження товарного ринку відділу дитячого, спеціального харчування та харчування для вагітних і матерів-годувальниць ТОВ «Нестле Україна» з визначеним робочим місцем за адресою: м. Вінниця, пров. Щорса,14А з 15.05.2019 р. за згодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України з компенсацією 2 днів відпустки, за підписом керівника без зазначення посади і прізвища (т.1 а.с.18).

В трудовій книжці ОСОБА_1 15.05.2019 р. молодшим фахівцем з питань зайнятості ОСОБА_11 зроблено запис: звільнена з роботи за згодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України (т.1 а.с.30-31).

Згідно з відповіддю № 688 від 07.06.2019 р. КНП «ЦПМСД №1» ОСОБА_1 звернулася 15.05.2019 р. до сімейного лікаря зі скаргами на підвищення артеріального тиску до 190/90, слабкість, головокружіння, тремор рук. Зі слів пацієнтки 14.05.2019 р. після нервового стресу на роботі у неї погіршилося самопочуття та підвищився тиск. Відкрито листок непрацездатності №978326, на якому пацієнтка перебувала з 15.05.2019 р. по 21.05.2019 р. з діагнозом: гіпертонічна хвороба 1ст, 1 ст., ризик помірний. Гіпертонічний криз (т.1 а.с.48).

15.05.2019 р. о 19:50 год та 19:59 год позивач направила на електронні адреси: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_4 лист з текстом: До листа прикріплена моя заява про відкликання заяви про звільнення, яку я написала під тиском, що призвело до загрози моєму життю (т.1 а.с.32, 37).

16.05.2019 р. позивач відправила поштою на адресу відповідача заяву на ім`я генерального директора ТОВ «Нестле Україна» ОСОБА_12 та директора з управління персоналом ОСОБА_10 , яка була отримана відповідачем 20.05.2019 р. (т.1 а.с.33 - 35). В заяві описані обставини зустрічі 14.05.2019 р. і зазначено, що заява про звільнення була написана під примусом і зовнішнє волевиявлення позивача не відповідало її внутрішній волі, бажання звільнятися позивач не мала і просила не брати до уваги цю заяву і не проводити звільнення.

16.05.2019 р. о 22.00 год ОСОБА_10 надіслав на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 лист, в якому зазначив, що трудові відносини між позивачем та відповідачем припинено відповідно до вимог чинного законодавства; при припиненні трудових відносин за п. 1 ст. 36 КЗпП України відкликання заяви про звільнення не допускається; трудова книжка була надіслана 15.05.2019 р. (т.1 а.с.38).

На а.с.39 т.1 копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 20001157 за заявою ОСОБА_1 , яка повідомила, що 14.05.2019 р. працівники ТОВ «Нестле Україна» примусили написати заяву на звільнення проти її волі, внаслідок чого її було звільнено, правова кваліфікація за ч. 1 ст. 172 КК України.

На а.с. 46-47 т.1 електронна переписка позивача (27.05.2019 р., 28.05.2019 р., 30.05.2019 р.) з командою із взаємодії з споживачами Компанії «Нестле України» щодо намагання позивача вирішити спір у досудовому порядку.

Згідно з журналом реєстрації відвідувачів ТОВ «Нестле Україна» позивач перебувала в офісі Товариства 14.05.2019 р. з 10:17 год до 15:26 год (т.1 а.с.206).

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та задоволення скарги ТОВ «Нестле Україна», з таких підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП, України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП).

Таким чином, основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є, по-перше, самостійне волевиявлення працівника про припинення трудового договору, та, по - друге, узгодження сторонами підстав та строку припинення договору.

Як вбачається із матеріалів справи, заява ОСОБА_1 від 14.05.2019 р. про звільнення із займаної посади за згодою сторін з 15.05.2019 р., написана нею власноручно, містить дату та її підпис, містить підставу припинення договору та строк його припинення з 15.05.2019 р., заява не містить будь-яких застережень про вчинення на неї тиску при її написанні чи про написання її під диктовку. На цій заяві мається резолюція « Не заперечую» та підпис посадової особи (т.1 а.с.105).

Отже, ця заява ОСОБА_1 від 14.05.2019 р. про звільнення із займаної посади за згодою сторін з 15.04.2019 р. та погодження відповідачем звільнення позивача вказує на досягнення домовленостей між сторонами в момент подачі цієї заяви на звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Крім того, 14 травня 2019 року між сторонами була підписана угода про припинення трудових відносин, де в п.6 сторони заявляють, що не мають жодних взаємних претензій один до одного (т.1 а.с.106).

Аналізуючи заяву ОСОБА_1 , яку вона подала після написання заяви про звільнення, то вона не містить будь-якої резолюції посадової особи, щоб свідчило про те, що мало місце волевиявлення відповіда на поновлення її на роботі.

Місцевий суд, ухвалюючи рішення про задоволення позову, з огляду на цю заяву прийшов до висновку, що позивач не мав свого волевиявлення на звільнення, що підтверджується подачею ним на слідуючий день заяви про анулювання попередньої заяви про звільнення. Проте, місцевий суд залишив поза увагою те, що анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. У даному випадку відсутня згода відповідача на анулювання домовленості про звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін. Подача позивачем цієї заяви при відсутності згоди відповідача на анулювання домовленості не може бути підставою для поновлення позивача та не тягне правових наслідків при вирішенні даного спору. Згідно положень трудового законодавства, при припиненні трудового договору за угодою сторін, на відміну від звільнення за власним бажанням, можливості відкликання працівником поданої заяви не передбачено, також не потребує таке звільнення і повідомлення роботодавця про бажання звільнитися за два тижні.

Висновок суду першої інстанції про доведеність позивачем укладення договору про розірвання трудових відносин під тиском з боку роботодавця є не обґрунтованими. Звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності недопустимо лише у випадку, якщо таке звільнення відбулось за ініціативи роботодавця, а оскільки звільнення позивача відбулося за угодою сторін ( пункт 1 статті 36 КЗпП України), то зазначена норма не може бути застосована.

Підстави, на які посилається позивач в обгрунтування своїх позовних вимог, зокрема, звернення її до поліції з цього прниводу, є необгрунтованим, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, звернення до поліції мало місце 25 травня 2019 року (т.1 а.с.39), тоді як звільнення відбулось 14 травня 2019 року.

Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи позов про поновлення позивача на роботі, не звернув уваги, що вимога про скасування наказу, згідно якого ОСОБА_1 була звільнена з роботи, відсутня.

Отже, позов є недоведеним, задоволенню не підлягає.

Зазначене узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 521/12726/16-ц, провадження № 61-16144св18, постанові від 31 липня 2019 року №214/7445/17, провадження №61-7578ск19, постанові від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц, провадження №61-14935св19.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141, підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4304 (чотири тисячі триста чотири) гривні 07 копійок

Враховуючи викладене, та керуючись ст. 376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за не повного встановлення обставин справи, які мають значення для її вирішення, не відповідності висновків суду дійсним обставинам справи з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційних скарг частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст.263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та повного задоволення скарги ТОВ «Нестле Україна» шляхом скасування оскаржуваного рішення, з ухваленням нового рішення, по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нестле Україна», задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нестле Україна» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нестле Україна» (, місце знаходження 04070, м.Київ, вул.Верхній Вал, буд.72 в літері «А») судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4304 (чотири тисячі триста чотири) гривні 07 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 травня 2020 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Марчук В.С.

Матківська М.В.