КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Ларіонова Н.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3832/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 21 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Меліхова Олена Валеріївна про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом та просив визнати недійсним кредитний договір №2619/0208/71-002 від 08 лютого 2008 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», застосувати двосторонню реституцію виконання зобов`язань по недійсному правочину, призначити по справі судово-бухгалтерську експертизу.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 08 лютого 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №2619/0208/71-002 про надання споживчого кредиту, та в забезпечення виконання зобов`язань також укладено договір іпотеки №2619/0208/71-002-Z-1 за яким в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що згодом між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», та у 2012 році між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором. Згідно зазначених угод відбулось відступлення права вимоги й за кредитним договором №2619/0208/71-002 від 08 лютого 2008 року на користь ПАТ «Альфа Банк», та останній став правонаступником за кредитним договором.

Проте, позивач зазначає, що кредитний договір №2619/0208/71-002 від 08 лютого 2008 року є недійсним, оскільки з його умов випливає, що кошти були надані в споживчих цілях для купівлі квартири, а тому такий договір є договором споживчого кредиту. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що банком не було дотримано вимог закону щодо повідомлення його про умови користування кредитом, а саме: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в том числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту; варіанти повернення кредиту, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

ОСОБА_1 вказує, що відсутність цієї інформації зумовила помилкову оцінку ним собівартості кредитних коштів та безпосередньо вплинула на його волевиявлення, а в момент підписання кредитного договору він був введений в оману щодо істотних умов договору, ціни відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 21 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача в судове засідання.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просив скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 21 серпня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вважає висновки суду першої інстанції про повторну неявку позивача в судове засідання й не подання ним заяви про розгляд справи у його відсутність такими, що не знаходять свого підтвердження, а підстави відмови у розгляді даної справи є лише формальними.

ОСОБА_1 вказує, що дійсно був повідомлений про засідання 14 березня 2019 року й ним було подано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з його відрядженням. Разом з тим, про судове засідання, яке було призначено на 21 серпня 2019 року його повідомлено не було, повісток він не отримував, а тому і не з`явився та не надав до суду підтвердження причин неявки в минуле судове засідання.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що позивач повторно не з`явився в судове засідання та не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а тому наявні правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче засідання на 14 березня 2019 року на 14 год. 00 хв. (а.с.29-30).

Разом з тим, 11 березня 2019 року засобами поштового зв`язку на адресу суду першої інстанції надійшла заява від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку із його відрядження в період з 10 березня 2019 року по 25 березня 2019 року (а.с.32-33).

Відповідно до довідки від 14 березня 2019 року, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось й розгляд справи було відкладено на 21 серпня 2019 року на 11 год. 00 хв. (а.с.34-35).

Відповідно до рекомендованого повідомлення, наявного в матеріалах справи, ОСОБА_1 був повідомлений про судове засідання, яке було призначено на 21 серпня 2019 року на 11 год. 00 хв. (а.с.38).

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції помилково вказує дату судового розгляду в оскаржуваній ухвалі 14 квітня 2019 року апеляційним судом відхиляються, оскільки вказане слід трактувати лише як описку.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що матеріалами справи підтверджено факт того, що позивача по справі ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про судові засідання, які були призначені на 14 березня 2019 року на 14 год. 00 хв. та на 21 серпня 2019 року на 11 год. 00 хв., проте останній на них не з`явився, а тому висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для застосування положень пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України ґрунтується на обставинах справи.

Процесуальний закон не містить вимог про необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути й поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторний характер неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", заява №11681/85, Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Необхідно враховувати, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в судовому розгляді, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України", заява № 36655/02).

Відтак суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема, забезпечує захист інтересів відповідача, який вимушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Залишення позову без розгляду не позбавляє позивача права повторного звернення до суду для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів в установленому законом порядку.

До вказаного висновку прийшов Касаційний Цивільний суд ВС при розгляді 24 квітня 2019 року цивільної справи № 757/23967/13-ц.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 21 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 11 березня 2020 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв