КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3858/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Чередніченко Н.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Радченка Олександра Павловича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року,

встановив:

у вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 27 866 грн. 66 коп., заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 3 908 грн. 73 коп., інфляційні втрати в сумі 1 087 грн., а також 3 відсотки річних в сумі 304 грн. 96 коп., та повернути сплачений судовий збір в сумі 1 921 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києві від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації від 10.042018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам і з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює позивач. За адресою: АДРЕСА_1 проживає відповідач, яка є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідач не сплачувала своєчасно за надані послуги, в результаті чого утворилась заборгованість в загальній сумі 31 775 грн. 39 коп. Вказану суму заборгованості позивач просив стягнути з урахуванням інфляційних втрат - 1 087 грн. та 3% річних в сумі 304 грн. 96 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що відповідач є власником вказаного жилого приміщення та користувачем послуг за місцем проживання.

Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення статей 319, 322, 526, 625 ЦК України, ст. 68 ЖК України, Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 цього ж Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При зверненні до суду першої інстанції позивачем було додано до позовної заяви Розрахунок заборгованості за період з травня 2018 року по липень 2019 року. В розрахунку зазначено адресу: АДРЕСА_1 , споживач - ОСОБА_1 , та вказано особовий рахунок - НОМЕР_1 . Також було додано Корінець наряду для проведення включення жилого будинку по АДРЕСА_2 , секція А, Б, В, Г, споживач - ТОВ «Сучасний дім-1», Корінець наряду для відключення щодо того ж будинку, Акт про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, в якому зазначений споживач - ТОВ «Сучасний дім-1», Відомість обліку спожитої теплової енергії ТОВ «Сучасний дім-1», Відомості реєстрації параметрів тепло споживання ТОВ «Сучасний дім-1» по пр. Голосіївському, 68-А з 31.10.2018 по 22.11.2018, з 22.11.2018 по 26.12.2018, з 26.12.2018 по 30.01.2019, з 30.01.2019 по 25.02.2019, з 25.02.2019 по 27.03.2019, з 27.03.2019 по 22.04.2019, Статут КП КМДА «Київтеплоенерго», затверджений Розпорядженням КМДА від 13.05.2016 №323.

За даними, отриманими на запит суду першої інстанції від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області ОСОБА_1 зареєстрованою по м. Києву та Київській області не значиться (а/с 43).

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції звернувся до органу, який не володіє інформацією про місце проживання відповідача, провів розгляд справи у спрощеному провадженні, і суд не направляв відповідачу копію позовної заяви та ухвалу від 11.10.2019.

В матеріалах справи містяться докази про направлення за вказаною позивачем адресою місця проживання відповідача копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження по справі від 11 жовтня 2019 року, які повернулись до суду без вручення з відміткою: «Адресат відсутній».

Доводи, викладені представником позивача в апеляційній скарзі щодо допущених порушень норм процесуального права, є необґрунтованими, оскільки судом правильно було віднесено дану справу до категорії малозначних та розглянуто її в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до норм ст. 274 ЦПК України.

В суді першої інстанції представником позивача не було заявлено клопотання про витребування відомостей щодо власника вказаної квартири. Виходячи з положень даних норм колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання про витребування від КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» інформації про власника нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, до апеляційної скарги апелянтом було додано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Слід також зазначити, що сам факт належності вказаної кватири на праві власності фізичній особі не свідчить про те, що саме з нею укладено договір про надання житлово-комунальних послуг.

Також в апеляційній скарзі апелянт вказує, що на момент подачі позовної заяви відповідно до інформації, яка обліковується у базі даних споживачів комунальних послуг за вказаною адресою значиться відповідач, однак жодного доказу щодо цього позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

У своїй апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Основними засадами цивільних відносин в ст. 3 ЦК України закріплені, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог за відсутності доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин, є безпідставними, оскільки саме на позивача покладено обов`язок доведення обставин, на які він посилається. За відсутності доказів на підтвердження укладення з відповідачем договору про надання послуг, про які вказує позивач, підстави для стягнення на його користь вказаної суми заборгованості відсутні.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Радченка Олександра Павловича залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді