Справа 635/487/20
Провадження 2/635/1327/2020
07 грудня 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
Головуючого судді Бобко Т.В.,
секретар судового засідання Кондратенко Л.І.,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 ,
відповідач ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій просить визнати останніх такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 травня 2012 року по справі №2034/2110/2012. У зазначеному будинку з 16 вересня 2000 року зареєстровані відповідачі по справі, зокрема донька позивача - ОСОБА_4 , а також донька останньої та онука позивача ОСОБА_3 . Разом з тим, відповідачі фактично в будинку не проживають з 2002 року. Фактично змінивши місце проживання, відповідачі самостійно з реєстрації за вищевказаною адресою не знялися, чим порушують права власності позивача щодо належного їй будинку. Реєстрація місця проживання відповідачів в належному позивачу будинку не відповідає інтересам ОСОБА_1 .
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 вересня 2020 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, у разі неявки відповідача просила ухвалити рішення в заочному порядку.
Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом виклику через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомили. Відзиву, будь-яких заяв та клопотань від відповідачів не надійшло.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав №34461918, виданого 12 червня 2012 року Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_1 , на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 травня 2012 року по цивільній справі №2034/2110/2012, провадження №2/2034/3048/2012, належить на праві приватної власності житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 16 вересня 2002 року значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 , а також відомостями з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області та Васищівської селищної ради Харківського району Харківської області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України.
Зі змісту акту, складеного 20 січня 2020 року депутатом Васищівської селищної ради ОСОБА_5 , в присутності мешканців будинків АДРЕСА_2 ) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , вбачається, що в належному ОСОБА_1 будинку АДРЕСА_1 прописані її донька ОСОБА_2 та донька останньої ОСОБА_3 , які у вказаному будинку не мешкають з 2002 року.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.
Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Тобто, за змістом ст. 319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.
Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.
Разом із тим, як вбачається зі змісту ст. 319 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.
Закріплений у п. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу,а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є донькою позивача, а відповідач ОСОБА_3 онукою ОСОБА_1 , тобто є членами сім`ї позивача.
Згідно ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей16,386,391 ЦК України.
Під час судового розгляду судом встановлено, що відповідачі не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , тривалий час, а саме з 2002 року, їх особистих речей в будинку немає, перешкод у їх проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачами свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено.
Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідачів за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано.
Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджала відповідачам у користуванні спірним будинком в матеріалах справи також відсутні.
За положеннями ст. 12 ЦПК України,кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.
Законом України «Про судовий збір» передбачена ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру, а саме 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2020 року складає 840,80 гривень.
Крім того, ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
В позовній заяві ОСОБА_1 об`єднано дві вимоги немайнового характеру, а саме: визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ; та визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за вищевказаною адресою. Тобто, при пред`явленні вищевказаного позову до суду позивач ОСОБА_1 , у відповідності вищезазначених положень Закону України «Про судовий збір», повинна була сплатити судовий збір в загальному розмірі 1681,60 гривень, тобто по 840,80 гривень за кожну вимогу немайнового характеру.
Разом з тим, згідно квитанції №5247276 від 27 січня 2020 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 гривень.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, з відповідачів на користь позивача, яка понесла судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 гривень, підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі по 420,40 гривень з кожного. Крім того, з відповідачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі по 420,40 гривень з кожного на користь держави.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі по 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок з кожного.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі по 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок з кожного.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 11 грудня 2020 року.
Суддя Т.В. Бобко