Номер провадження: 22-ц/813/3903/20
Номер справи місцевого суду: 520/4284/19
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 липня 2019 року про забезпечення зустрічного позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, ОСОБА_6 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки, в якій просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту звернення з позовом і до досягнення дитиною повноліття.

У квітні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_5 , третя особа: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, в якій просив суд визначити місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення з позовом і до досягнення дитиною повноліття.

У травні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з заявою про забезпечення позову, яку уточнив у червні 2019 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 липня 2019 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про встановлення місця проживання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - задоволено частково. Заборонено ОСОБА_5 чинити дії щодо перешкоджання ОСОБА_4 у спілкуванні з його малолітньою дитиною - ОСОБА_7 шляхом телефонних розмов чи за допомогою інших сучасних засобів зв`язку (Skype, Viber, Telegram тощо).

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 липня 2019 року про забезпечення зустрічного позову ОСОБА_4 та ухвалити нове рішення, яким у забезпеченні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Фактично зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач оскаржує ухвалу про забезпечення позову в частині заборони чинити дії щодо перешкоджання ОСОБА_4 у спілкуванні з його малолітньою дитиною - ОСОБА_7 шляхом телефонних розмов чи за допомогою інших сучасних засобів зв`язку (Skype, Viber, Telegram тощо).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.І ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- 16 березня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції за актовим записом № 343 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 (згідно із відміткою в паспорті НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 - дошлюбне прізвище ОСОБА_10 було ОСОБА_11 );

ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя ОСОБА_12 народилася дочка ОСОБА_13 . Державна реєстрація народження дитини проведена 30 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції за актовим записом № 10357 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 . В графі батько вказаний ОСОБА_4 , в графі мати - ОСОБА_10 ;

-21 лютого 2017 року за рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 було розірвано (цивільна справа № 522/22959/16-ц). Позов про розірвання шлюбу подавався ОСОБА_10 . Причинами розірвання шлюбу вказано те, що у сторін не склалося спільне життя у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння між ними. Шлюбні відносини припинені з 26.07.2015 року, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, дитина залишилася проживати з матір`ю. Відповідач ОСОБА_4 при розгляді у Приморському районному суді м. Одеси цивільної справи № 522/22959/16-ц визнав ці обставини, обидві сторони заявили про відсутність потреби у встановлені строку на примирення, що шлюб носить формальний характер та збереження шлюбу не можливо. Датою набрання рішенням законної сили вказано 13.03.2017 року;

-після розірвання шлюбу між батьками малолітньої ОСОБА_7 , 2013 року народження, не було спірних питань з приводу визначення місця проживання дитини, і такий спір в судовому порядку не вирішувався, й відповідно рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю чи батьком не приймалося;

-27.10.2017 року ОСОБА_10 одержала паспорт громадянина України № НОМЕР_3 на ім`я Ліка, а під час провадження у цивільній справі № 520/4284/19 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на ОСОБА_14 ;

- у заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 вказала, що проживає з ОСОБА_6 з січня 2017 року. Причинами розірвання шлюбу зазначає вчинення минулим чоловіком ОСОБА_4 насильницьких дій стосовно неї, зловживання алкогольними напоями та наркотичними речовинами. Заява зареєстрована 18.01.2019 року в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінального правопорушення Приморським ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області за № 2253 (талон-повідомлення № 000820);

- у судовому засідання ОСОБА_4 причинами розірвання шлюбу вказав зраду дружини, при цьому підтвердив, що допускав емоційну нестриману поведінку по відношенню до неї, але категорично заперечував вчинення будь-яких насильницьких чи образливих дій проти дочки ОСОБА_15 .

Задовольняючи заяву про забезпечення позову частково, забороняючи ОСОБА_5 чинити дії щодо перешкоджання ОСОБА_4 у спілкуванні з його малолітньою дитиною - ОСОБА_7 шляхом телефонних розмов чи за допомогою інших сучасних засобів зв`язку (Skype, Viber, Telegram тощо) та відмовляючи у забезпечені позову шляхом встановлення можливості ОСОБА_4 підтримувати на регулярній основі дитячі-батьківські відносини та особисті зустрічі з дитиною, суд першої інстанції виходив з того, що:

- між сторонами склалися неприязні стосунки і існує не вирішений спір стосовно батьківських прав та обов`язків відносно дитини та щодо визначення місця проживання дитини;

- практика розгляду справ такої категорії свідчить про істотну тривалість строків розгляду, внаслідок чого забезпечення можливості підтримувати контакт з дитиною тим з батьків, з ким дитина на час розгляду справи не проживає має вагоме значення для запобігання втрати в першу чергу емоційного контакту між дитиною та тим з батьків, який проживає окремо;

- забезпечення можливості батька спілкуватися з дочкою за допомогою телефона до вирішення судом всіх спірних питань між батьками, на думку суду, буде найкращим чином відповідати інтересам всіх учасників цієї справи, так як цей спосіб не потребує очних зустрічей, може відбуватися лише за бажанням дитини у зручний для неї час, не порушуючи режиму та графіку відпочинку та занять, є підконтрольним, оскільки розмови можуть відбуватися у гучномовному режимі та вестися у присутності матері, можуть бути записані на диктофон та при встановленні випадків неналежної поведінки батька доведені суду для скасування чи зміни заходу забезпечення позову.

Судова колегія виходить з такого.

Частиною 2 статті 149 ЦГЖ України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують за його позовом реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Суд першої інстанції погодився зі стороною позивача у тому, що в разі наявності спору щодо участі батьків у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною, такі вимоги повинні бути окремим предметом розгляду та розглядатися, як позовні, з урахуванням висновків компетентних органів та спеціалістів, а таких висновків суду не надано і відповідних позовних вимог ОСОБА_4 не заявляв.

Тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом встановлення можливості підтримувати на регулярній основі дитяче-батьківські відносини та особисті зустрічі з дитиною.

Разом з тим, суд першої інстанції дослідив надані ОСОБА_4 довідки Одеського дошкільного навчального закладу «ясла-садок» № 14 Одеської міської ради, у яких зазначено, що ОСОБА_7 , 2013 року народження, відвідувала дошкільний навчальний заклад з 26.04.2016 по грудень 2018 року. Взаємовідносини дитини з батьком були теплі, дружні. Дівчинка після перебування у батька приходила до дошкільного закладу завжди в гарному настрої, охайна, весела. З нетерпінням чекала зустрічей з батьком, а батько зі свого боку ставився до дитини турботливо та уважно. Оплату за перебування дитини у шкільному закладі здійснював тільки батько.

Одночасно суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують залежність ОСОБА_4 від алкогольних чи наркотичних речовин.

Суд прийняв до уваги проведення досудового розслідування за зверненням ОСОБА_1 з приводу погроз з боку ОСОБА_4 вбивством їй та її чоловіку ОСОБА_6 (ЄРДР № 0000993 від 28 лютого 2019 року).

Суд при цьому зауважив, що не зміг відібрати від ОСОБА_1 пояснення та не зміг провести бесіду з дитиною, для того, щоб безпосередньо з`ясувати дійсне ставлення дитини до батька та бажання чи небажання спілкуватися з ним в будь-який спосіб.

Встановивши зазначені обставини та вказавши на неможливість заслуховування в судовому засідання пояснень самої ОСОБА_1 та про неможливість з`ясувати думку дитини та її відношення до батька і можливості спілкування, суд першої інстанції врахував предмет спору та реальну тривалість його вирішення по суті, а також, що ОСОБА_4 востаннє бачився і спілкувався з дочкою у грудні 2018 року та обґрунтовано зазначив, що тривале обмеження дитини у спілкуванні з батьком може вплинути на об`єктивність висновків прихильності дитини та її уподобання до кожного з батьків.

При цьому забороняючи в порядку забезпечення позову ОСОБА_5 чинити дії щодо перешкоджання ОСОБА_4 у спілкуванні з його малолітньою дитиною - ОСОБА_7 шляхом телефонних розмов чи за допомогою інших сучасних засобів зв`язку (Skype, Viber, Telegram тощо), суд вказав про відсутність належних доказів, які б свідчили що таке спілкування з батьком за допомогою телефону або інших сучасних технічних засобів комунікації несе загрозу дитині або принаймні негативно впливає на неї.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки з урахуванням встановлених судом обставин в тому числі і щодо тривалості вирішення спору, забезпечення позову про визначення місця проживання дитини шляхом заборони чинити перешкоди у спілкуванні батька з дитиною за допомогою телефону або інших сучасних технічних засобів комунікації за своїм змістом не є тотожнім заявленим вимогам про визначення місця проживання дитини, які є значно ширшими ніж одна із форм спілкування батька з дитиною (за допомогою технічних засобів зв`язку). Тобто в даному випадку забезпечення позову у спосіб застосований судом не є вирішенням справи по суті без її розгляду у встановленому порядку і враховуючи зміст заявлених вимог про визначення місця проживання дитини з батьком не потребує від останнього додаткового позову (вимог) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки така вимога може бути заявлена, коли один з батьків, що проживає окремо намагається взяти повноцінну участь у вихованні дитини і намагається усунути перешкоди, який чинить інший з батьків, з ким дитина фактично проживає. Проте в даному випадку батько дитини заявив вимоги про визначення місця проживання дитини разом з собою і тому одночасне подання ним позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, не потребується, оскільки не узгоджується з сутністю та змістом вимоги про визначення місця проживання дитини.

Разом з тим, при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, тривала відсутність будь-якого контакту між дитиною та батьком навіть у формі телефонного або іншого зв`язку за допомогою сучасних технічних засобів комунікації дійсно може поглибити відчуженість між батьком і дитиною, не сприяти можливості встановлення та налагодження елементарних зв`язків, вплинути на об`єктивність висновків спеціалістів щодо прихильності дитини та її уподобання до кожного з батьків та в подальшому утруднити виконання рішення суду у разі визначення судом місця проживання дитини з батьком.

Крім того, судова колегія погоджується, що забезпечення позову у визначений судом спосіб найкраще відповідає балансу інтересів учасників справи, охорону матеріально-правових інтересів позивача за зустрічним позовом до вирішення спору по суті. Також такий спосіб є підконтрольним з боку матері дитини, з якою остання до вирішення спору фактично проживає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і зведені до переоцінки тих доказів, яким суд надав обґрунтовану оцінку з урахуванням встановлених обставин.

При цьому судова колегія звертає увагу, що позивач за первісним позовом і одночасно апелянт ОСОБА_1 скористалася своїм процесуальним правом розгляду апеляційної скарги без її участі, що унеможливило заслуховування апеляційним судом її особистих пояснень за встановленими у справі обставинами та щодо надання доказів, які б спростовували необґрунтованість обраного судом способу забезпечення позову в частині відповідності найкращим інтересам дитини на час розгляду справи по суті і виконання судового рішення у разі визначення місця проживання дитини з позивачем за зустрічним позовом та з`ясування думки самої дитини та її бажання або небажання спілкуватися з батьком по телефону.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів у порядку розгляду апеляційної скарги по суті дійшла висновку, що судом першої інстанції оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому в силу ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 липня 2019 року про забезпечення зустрічного позову - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.03.2020 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова