Номер провадження: 22-ц/813/7259/20
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Клмлевої О.С.

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного судум. Одеси від 20 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Притуляк Валерія Миколайовича, ДП «Сетам», ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль»

- про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсними протоколу проведення електронних торгів та акту приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2019 року предствнк ОСОБА_1 - адвокат Чернушич С.М. звернуся до суду з позовною заявою в котрій просив:

- визнання електронні торг з реалізації апрештованго нерухомого майна, а саме належної ОСОБА_1 на праві власності однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , в оформлені протоколом № 414833 проведення електронних торгів від 24.06.2019 року

- визнати недійсним та скасувати протокол № 414833 проедення електронних торгів від 24.06.2019 року з реалізації нерухомого майна зазначеної квартири АДРЕСА_1

-визнти недійсним та скасувати акт приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 10 липня 2019року ( виконавче провадження № 58903986), складений приватним виконавцем Виконавчого округу Одеської області Притуляком Валерієм Ммиколайовичем;

-визнати недійсним та скасувати свідоцтво, видене 11 липня 2019 року приватного нотаріуса деського міського нотаріального округу Бутенко Н.П., що ОСОБА_3 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1

12.05.2020 року представник позивача звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив суд:

- заборонити ОСОБА_3 та третім особам вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , в тому числі знімати з реєстрації мешканців квартири, вселяти інших осіб до вказаної квартири, проникати та входити до неї, укладати договори оренди,надання/припинення комунальних послуг та інші дії.

-заборони ОСОБА_3 та третім особам вчиняти будь-які дії щодо обмеження прав ОСОБА_1 у володіння та користування квартирою АДРЕСА_1 . Зазначав, що нею оскаржуються дії щодо набуття відповідачкою права власності на зазначену квартиру, котра реалізована на електронних торгах, в котрій вона постійно проживає зі своєю дитиною.

Відповідачка незаконно відключила квартиру від світла, створює несприятливі умови для проживання.Невжиття заходів забезпечення позову можуть унеможливити виконання рішення суду та може заподіяти значній шкоді правам і свободам позивача.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 трвня 2020 року у задоволені заяви відмовлено( а.с.83-84).

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2020 року та винести постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в внаслідок неповного з`ясування фактичних обставин справи.

Зазначає, що ними підтверджено наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на створення нею неможливих для проживання в квартирі дій. При цьому посилається на те, що її намагались виселити з квартири , відключили світло. Спірна квартири є єдиним її житлом, під час реалізації підпадала під дію ЗУ «Про мараторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так як виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземнй валют., не перевищує 140 кв.м. та є єдиним її місцем проживання. Заявник посилається на те, що в межах даної справи фактично оспорюється перехід права власності на спірне майно від позивача до відповідача, а тому спімірним та обґрунтованим є встановлення обтяження на таке майно з метою недопущення переходу права власності на нього до третіх осіб та вчинення інших дій з приводу нерухомого майна за час розгляду справи в суді, оскільки такі дії можуть обмежити право позивачки на ефективний захист її прав на житло.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Притуляк В.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2020 року без змін. Зазначає, що придбала спірну квартиру у законний спосіб та з метою уникнення боргів за електроенергією скористалась правом тимчасового відключення її від електроенергії. Жодних дій щодо знімання з реєстрації мешканців квартири, вселення осіб, проникнення чи укладення договорів оренди нею не здійснювались. Крім того зазначає, що позов є надуманий, що свідчить про зловживання ОСОБА_4 своїми процесуальними правами.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат С.М. Чернушич просить відкласти розгляд справи з посиланням на карантинні заходи. Зазначає, що у позивача відсутній електроний цифровий підпис та відсутность реєстрації в системі відео конференції EasyCon.

Суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 04.05.2020 № 343 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 Постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

На виконання Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та відповідно до пункту 10 частини першої статті 152, частини п`ятої статті 153 Закону України "Про судоустрій і статус судів" Державна судова адміністрація України наказом від 08.04.2020 № 169 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду.

Оскільки клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, призначеного на 27.11.2020, не містить викладу обставин, які б свідчили про неможливість позивача прийняти участь у судовому засіданні у зв`язку з запровадженням карантину особисто або із використанням власних технічних засобів поза приміщенням Одеського апеляційного суду, колегія суддів уважає, що відсутні підстави для відкладення розгляду справи за клопотанням позивача.

Що стосується відсутності у самої позивачки можливості прийняти участь в режимі відеоконференції не є підставою для відкладення справи, оскільки її інтереси представляє адвокат С.М. Чернушич, котрий не був позбавлений можливості заявити відповідне клопотання, прийняти участь в розгяді справи в режимі відеоконференції.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Із заяви вбачається, що причиною неявки до Одеського апеляційного суду є поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Колегія суддів не може визнати таку причину неявки в судове засідання поважною, відповідач реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, тому зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України) колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Зазначена позиція відповідає й позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19).

В силу частини 2 статті 372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Відповідно до частини 5 ст.ст.268 ЦПК України, яка набрала чинності 15.12.2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

У зв`язку з цим та на підставі частини 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складання цього судового рішення є 04.12.2020 року.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Судова колегія заслухавш доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла наступного.

Відмовляючи в задоволені заяви про забезпечення позову шляхом - заборони ОСОБА_3 та третім особам вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , в тому числі знімати з реєстрації мешканців квартири, вселяти інших осіб до вказаної квартири, проникати та входити до неї, укладати договори оренди, надання/припинення комунальних послуг та інші дії та заборони ОСОБА_3 та третім особам вчиняти будь-які дії щодо обмеження прав ОСОБА_1 у володіння та користування квартирою АДРЕСА_1 суд виходив з того, що заявиком не надано підтверджень реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення, намірів відповідачки на здійснення дій її вселення, вселення інших осіб та наміру укладення договору оренди квартири.

Судова колегія не погоджується з таким судженням районного суду з наступних підстав.

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що в провадженні суду першої інстанції перебуває цивільна справи позовом ОСОБА_1 про визнання електронні торг з реалізації апрештованго нерухомого майна, а саме належної ОСОБА_1 на праві власності однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , в оформлені протоколом № 414833 проведення електронних торгів від 24.06.2019 року

- визнання недійсним та скасувати протокол № 414833 проедення електронних торгів від 24.06.2019 року з реалізації нерухомого майна зазначеної квартири АДРЕСА_1

-визнання недійсним та скасувати акт приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 10 липня 2019 року (виконавче провадження № 58903986), складений приватним виконавцем Виконавчого округу Одеської області Притуляком Валерієм Ммиколайовичем;

-визнання недійсним та скасувати свідоцтво, видене 11 липня 2019 року приватного нотаріуса деського міського нотаріального округу Бутенко Н.П., що ОСОБА_3 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 з посиланням на порушення вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, що була передана на проведення електронні торги, знаходилась в іпотеці та використовується як місце її постійного проживання, площа якої не перевищує 140 кв м та у власності якої відсутнє інше житло.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статях 149, 150 ЦПК України зазначені положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову в тому числі і шляхом заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Предметом даного позову є перехід права власності на спірне майно від позивача до відповідача при проведенні електронних торгів предмета іпотеки під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Як вбачається зі змісту заяви заявник, в обґрунтування своїх вимог, посилаються зокрема на здійснення відповідачкою дій спрямованих на створення несприятливих умов життя, які примушують позивача з її неповнолітньою дитиною покинути квартиру Зокрема посилається на відключення її від мереж електропостачання та виселення.

Відповідно до ч. ч. 5-7 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Стаття 149 чинного ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до пп.1,2 та 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК Українипозов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Пункт 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову районний суд повинен був перевірити обґрунтованість доводів заяви щодо можливості та необхідності встановлення таких обтяжень.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Відповідно правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 ЦПК України: "З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя.

Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

У разі, якщо до закінчення розгляду даної справи відповідачка незаконно буде виселена з квартири, спірне майно реалізовано, то ОСОБА_1 не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення її порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Не вчинення дій, що могли би підтвердити намір відчуження нерухомого майна, не спростовують висновки про наявність у ОСОБА_5 , як одноособового власника можливості вільно розпорядитись майно у разі не вжиття заходів забезпечення позову.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Разом з тим вжиття заходів забезпечення позову не призведе до порушення принципу співмірності забезпечення позову щодо предмету спору, оскільки ці заходи спрямовані виключно на збереження вже існуючих обставин спірних правовідносин та не накладають обтяжливих обов`язків на відповідача.

При цьому обраний вид забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_3 та третім особам вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , в тому числі знімати з реєстрації мешканців квартири, вселяти інших осіб до вказаної квартири, проникати та входити до неї, укладати договори оренди,надання/припинення комунальних послуг та інші дії;

заборони ОСОБА_3 та третім особам вчиняти будь-які дії щодо обмеження прав ОСОБА_1 у володіння та користування квартирою АДРЕСА_1 . не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки в зв`язку з наявним спором щодо набуття її права власності.

При цьому норми діючого законодавства не зобов`язують нового власника повідомляти позивача про свій намір відчужити спірне майно, здійснювати дії щодо спірної квартири, а у інший спосіб позивач позбавлений можливості дізнатися про намір власника майна.

Разом з тим, відсутність належних доказів та обставин, з яким пов`язується необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може слугувати підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що невжиття в даній справі заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду та порушення права особи на доступ до правосуддя в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частини або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що постановлена ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права внаслідок неповного дослідження обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для її скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки наразі вирішується лише процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, питання щодо стягнення судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. 367,368,374, 376,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2020 року скасувати та прийняти постанову.

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Чернушич Спартака Миколайовича про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити ОСОБА_3 та третім особам вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , в тому числі знімати з реєстрації мешканців квартири, вселяти інших осіб до вказаної квартири, проникати та входити до неї, укладати договори оренди, надання/припинення комунальних послуг та інші дії.

Заборонити ОСОБА_3 та третім особам вчиняти будь-які дії щодо обмеження прав ОСОБА_1 у володінні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постановлено 04.12.2020 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

О.С.Комлева