Номер провадження: 22-ц/813/2294/20
Номер справи місцевого суду: 497/468/17
Головуючий у першій інстанції Кодінцева С. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря - Віцько А. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 26.03.2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун Марини Іванівни про визнання неукладеним іпотечного договору, змін до іпотечного договору, про визнання розписки недійсною, про визнання майна, зазначеного у спірному іпотечному договорі, таким, що знаходиться у відповідача без будь - яких правових підстав,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до Болградського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун Марини Іванівни, відповідно до якого просила постановити рішення яким:

- визнати іпотечний договір від 24.12.2012 року та внесення змін до нього неукладеними у зв`язку із безгрошовістю та посвідченим з порушенням вимог п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про іпотеку»;

- визнати боргову розписку від 24.12.2012 року про позику грошей в розмірі 1 000 000 гривен зі строком повернення до 24.12.2013 року - недійсною;

- визнати що майно, зазначене у спірному іпотечному договорі, знаходиться у відповідача без будь-яких правових підстав.

Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 24.12.2012 року між нею, ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., зареєстрований в реєстрі за № 10515.

Згідно іпотечного договору, підставою для його посвідчення була видана нею 24.12.2012 року розписка про нібито позичені нею у відповідача грошові кошти в розмірі 1 000 000.00 гривень зі строком повернення до 24.12.2013 року.

28.12.2012 року за наполяганням відповідача приватним нотаріусом Агбун М.І. було посвідчено договір про внесення змін до первісно укладеного іпотечного договору, яким було змінено дату повернення нібито позичених грошей з 24.12.2013 року до 24.02.2013 року.

Позивач стверджує, що даний договір є неукладеним у зв`язку з його безгрошовістю, а боргова розписка недійсною, оскільки права і обов`язки сторін за договором позики не можуть виникати до передачі речей (грошей). Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дії щодо передачі предмета договору на основі попередньої домовленості. За наполяганням позивача, такі кошти не передавалися.

Також позивач зазначає, що в іпотечному договорі відсутні дані про передачу грошей позичальником в момент нотаріального посвідчення договору. Розписка не містить інформації щодо особи, яка нібито надала гроші в борг.

Розписка є документом похідним від договору позики і не є окремим правочином в розумінні п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про іпотеку» і у цьому випадку не може бути правовою підставою для посвідчення іпотечного договору.

Строк позовної давності ОСОБА_1 не порушений, оскільки про те, що відповідач переоформив право власності на іпотечне майно на своє ім`я, їй стало відомо в 2016 року під час розгляду справи судом за позовом ОСОБА_1 до відповідача про встановлення факту спільного проживання.

За викладених обставин, позивач звернулася до суду з вказаними вимогами, на наполягає на їх задоволенні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 26.03.2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун Марини Іванівни про визнання неукладеним іпотечного договору, змін до іпотечного договору, про визнання розписки недійсною, про визнання майна, зазнаного у спірному іпотечному договорі таким, що знаходиться у відповідача без будь-яких правових підстав було відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у відповідача оригіналом розписки позивача ОСОБА_1 , яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти відповідачу ОСОБА_2 до 24.12.2013 року.

Позивач підтвердила факт написання нею власноручно даної розписки у присутності нотаріуса.

У визначений у розписці строк кошти позивачем ОСОБА_1 повернуті не були, в зв`язку з чим, відповідач ОСОБА_2 направляв на ім`я позивача двічі 15.10.2013 року та 18.12.2013 року вимоги про виконання грошового зобов`язання (а.с. 14, 219-220, 243-246).

Позивач ОСОБА_1 також підтвердила те, що вона ці вимоги отримувала.

Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що в розписці не вказано дані про особу у якої нібито вона брала кошти в борг, а тому договір позики є недійсним, судом розцінено критично.

Доказів того, що кошти позивачем не були отримані суду не надано.

Про безгрошовість цієї угоди, позивач мала можливість заявити під час написання цієї розписки у нотаріуса, та висказати свої заперечення, чи незгоду.

Таким чином, особу, яка має боргову розписку без зазначення в ній даних про позикодавця, можна вважати позикодавцем при відсутності доказів, що спростовують зміст боргового документу.

Виходячи із викладеного, суд дійшов до висновку, про відсутність підстав для визнання боргової розписки недійсною.

Суд також дійшов висновку, що позивач не навела достатніх доказів на підтвердження правомірності заявлених в позові вимог, зокрема не довела жодних обставин, які б свідчили про наявність підстав для визнання договору іпотеки від 24.12.2012 року та договору про внесення змін до договору іпотеки від 28.12.2012 року - неукладеними .

Враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю, а тому заяви сторін про застосування строків позовної давності до уваги не прийнято, оскільки вони не можуть бути наразі підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було надано правової оцінки тому, що ОСОБА_2 не зміг надати пояснення щодо наданого позивачу мільйона гривень. Вважає, що вказані обставини свідчать про формальних характер іпотечного договору.

Апелянт зазначає, що на момент укладення іпотечного договору вона проживала однією сім`єю з відповідачем та грошову суму за договором позики від відповідача не отримувала.

ОСОБА_1 також зазначено, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що на теперішній час справа про встановлення факту сумісного проживання між позивачем та відповідачем перебуває на розгляді у верховному суді.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

12 серпня 2019 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, та такими, що не можуть братись до уваги апеляційним судом.

Позивач у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та наполягала на їх задоволені.

Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суду не повідомили заяв та клопотань суду не надавали.

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників.

При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданої до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності її учасників, повідомлених належним чином.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Кравця Ю.І. від 02.07.2019 року було відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 26.03.2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун Марини Іванівни про визнання неукладеним іпотечного договору, змін до іпотечного договору, про визнання розписки недійсною, про визнання майна, зазначеного у іпотечного договору, про визнання розписки недійсною, про визнання майна, зазначеного у спірному іпотечному договорі таким, що знаходиться у відповідача без будь - яких правових підстав.

Розпорядженням № 5926 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.

Ухвалою від 26 листопада 2019 року вказану цивільну справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

24.12.2012 року позивач ОСОБА_1 отримала у борг 1 000 000 (однин мільйон гривень), та зобов`язалась повернути грошові кошти до 24.12.2013 року, про що написала власноручно розписку (а.с. 13, 37).

При цьому, позивач підтвердила, що розписка написана нею власноручно та, що оригінал розписки знаходиться у ОСОБА_2 .

З тексту розписки вбачається, що дійсно в ній відсутні прізвище, ім`я, по батькові особи, у якої позивач ОСОБА_1 взяла кошти в борг.

24.12.2012 року між, позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., зареєстрований в реєстрі за № 10515 (а.с. 11, 31-32).

Предметом договору є нерухоме майно: магазин під літ. «А», загальною площею 92.0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належний позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Болградською міською радою Одеської області від 29.09.2010 року.

Згідно п. 3 названого договору магазин наданий і іпотеку для забезпечення своєчасного виконання розписки, укладеної у простій письмовій формі від 24.12.2012 року, згідно якої Іпотекодержатель ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 гроші у сумі 1 000 000 гривень строком до 24.12.2013 року.

Заставлене майно оцінено сторонами в 1 000 000 гривень (п. 4 договору).

При невиконанні ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо цього договору, право власності на предмет іпотеки переходить Іпотекодержателю у встановленому законом порядку (п. 9 договору).

Нотаріусом на підставі ст.73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням цього іпотечного договору накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна - магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 32, 33-35).

28.12.2012 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки від 24.12.2012 року, реєстр №10515, посвідчений тим же приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., зареєстрований в реєстрі за № 10668 в частині п. 3 Договору іпотеки що стосується дати надання ОСОБА_2 ОСОБА_1 грошей у сумі 1 000 000 гривен строком до 24.02.2013 року (а.с. 12).

15.10.2013 року та 18.12.2013 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з письмовими вимогами про виконання грошового зобов`язання (а.с. 14, 243-246), як були отримані позивачем.

При цьому сторони не заперечували той факт, що вони окрім вказаних договорів підписували заяви, а саме: - позивач ОСОБА_1 про те, що майно яке передається в заставу є її особистим майном (а.с. 77); - відповідач ОСОБА_2 про те, що гроші, які ним надаються в позику не є спільною сумісною власністю, та є його особистою власністю (а.с. 77); - позивач ОСОБА_1 про те, що вона підтверджує той факт, що у шлюбі не перебуває, з особами, з якими мала б укласти шлюб не проживає, шлюбного договору (контракту) не укладала (а.с. 85 зворотна сторінка); - відповідач ОСОБА_2 про те, що він стверджує той факт, що у шлюбі не перебуває, з особами, з якими мав би укласти шлюб не проживає, шлюбного договору (контракту) не укладав (а.с. 86).

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 14.03.2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, та поділ майна-задоволено частково (а.с. 14-17, 97-102).

Однак, постановою Апеляційного суду Одеської області від 11.04.2018 року вказане рішення по цивільній справі №497/644/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, та поділ майна - скасовано. Постановлено нове рішення про залишення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2000 року по грудень 2013 року, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна - без задоволення (а.с. 120-122, 156-161).

Постановою Верховного суду від 02 жовтня 2019 року було частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову Апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат, в іншій частині постану залишено без змін.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2014 року, справа №815/1093/14 за позовом ОСОБА_2 до Державної реєстраційної служби України, державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.03.2014 року, яким у задоволенні позову було відмовлено - скасовано. Прийнято нову постанову. Адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Клюковського М.В. №10367472 від 28.01.2014 року. Зобов`язано державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Клюковського М.В. зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на нежитлову будівлю магазину за літ. «А», загальною площею 92.0 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 60-65).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.07.2018 року вбачається, що вказане рішення виконано, та за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю магазину за літ. «А», загальною площею 92.0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 181-182).

Позивачем ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на вказане рішення (а.с. 55-59), яку Верховним судом 02.10.2018 року задоволено частково, та попередні рішення скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд з тих підстав, що судами попередніх інстанцій не була залучена до участі у розгляді справи ОСОБА_1 (а.с. 223-227).

Під час нового розгляду цієї справи, ОСОБА_2 подано заяву про залишення цього адміністративного позову без розгляду.

Мотивувальна частина

застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та безпідставності позовних вимог. Оскільки позивачем підтверджено факт написання нею власноручно оспорюваної розписки у присутності нотаріуса та не надано суду доказів, що б підтвердили безгрошовість договору позики.

Суд також дійшов висновку, що позивач не навела достатніх доказів на підтвердження правомірності заявлених в позові вимог, зокрема не довела жодних обставин, які б свідчили про наявність підстав для визнання договору іпотеки від 24.12.2012 року та договору про внесення змін до договору іпотеки від 28.12.2012 року - неукладеними .

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже сам по собі факт написання стороною договору тексту договору без передачі грошей або речей не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. З метою захисту позичальника закріплене право позичальника оспорити договір позики на підставі того, що гроші або речі не були отриманні ним.

Відповідно до положень статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (постанови ВСУ від 18 вересня 2013 року к справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до статті 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач підтвердила, що саме цю розписку вона писала власноручно, і проставила в ній свій підпис, і що розписку вона писала у присутності відповідача та нотаріуса, та відразу ж передала її відповідачу. Доказів того, що кошти нею, позивачем не були отримані суду першої ци апеляційної інстанції не надано.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що про безгрошовість цієї угоди, позивач мала можливість заявити під час написання цієї розписки у нотаріуса, та висказати свої заперечення, чи незгоду. Однак, як було встановлено судом, позивач діяла розсудливо, свідомо, та добровільно.

Наявність боргової розписки саме у кредитора, тобто у відповідача ОСОБА_2 свідчить про невиконання зобов`язань з боку позивача ОСОБА_1 (Постанова ВС від 27 червня 2018 року, справа №712/14562/17-ц, провадження № 61-26174 ск 18).

Доводи апелянта, що на момент укладення іпотечного договору вона проживала однією сім`єю з відповідачем повністю спростовуються матеріалами справи, оскільки постановою Апеляційного суду Одеської області від 11.04.2018 року по цивільній справі №497/644/16-ц було залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2000 року по грудень 2013 року, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна (а.с. 120-122, 156-161).

Постановою Верховного суду від 02 жовтня 2019 року було частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову Апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат, в іншій частині постанову апеляційного суду залишено без змін.

Колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності будь-яких підстав для визнання договору іпотеки та договору про внесення змін до договору іпотеки - неукладеними. Судом встановлено дійсність боргової розписки від 24.12.2013 року, про що зазначено вище, а також те, що сторони діяли добровільно, розпоряджаючись своїми права та обов`язками на власний розсуд.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду першої інстанцій щодо встановлених обставин справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в повному обсязі, оскільки їх обґрунтування не мають правового значення для вирішення даного спору та правильність висновків районного суду щодо відмови у задоволенні позву не спростовують.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст11 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час ухвалення рішення) та ст.13 діючої редакції ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 26.03.2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун Марини Іванівни про визнання неукладеним іпотечного договору, змін до іпотечного договору, про визнання розписки недійсною, про визнання майна, зазначеного у спірному іпотечному договорі, таким, що знаходиться у відповідача без будь-яких правових підстав, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 березня 2020 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе