Номер провадження: 22-ц/813/4152/20
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Фірма «Емералд Моторс» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Фірма «Емералд Моторс» про скасування наказу, зміну формулювання причини звільнення з роботи та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про скасування наказу, зміну формулювання причини звільнення з роботи та відшкодування моральної шкоди, в якому просила скасувати наказ ДП «ФІРМА «ЕМЕРАЛД МОТОРС» від 16.07.2018р. №18-К про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера фінансового відділу ДП «ФІРМА «ЕМЕРАЛД МОТОРС» з 17.07.2018р.; визнати незаконним формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера фінансового відділу ДП «ФІРМА «ЕМЕРАЛД МОТОРС» на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України; визнати ОСОБА_1 звільненою з «05» липня 2018р. з посадиголовного бухгалтера фінансового відділу ДП «ФІРМА «ЕМЕРАЛД МОТОРС» на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням); зобов`язати ДП «ФІРМА «ЕМЕРАЛД МОТОРС» внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про її звільнення з 05.07.2018р. за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України; стягнути з ДП «ФІРМА «ЕМЕРАЛД МОТОРС» на її користь моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.; стягнути з ДП «ФІРМА «ЕМЕРАЛД МОТОРС» на її користь понесені витрати.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вона перебувала у трудових відносинах з ДП «Фірма Емералд Моторс» з 20.10.2017 року по 05.07.2018 року, займаючи посаду головного бухгалтера фінансового відділу, бажаючи звільнитись за власним бажанням, остання 16.05.2018 року звернулась до керівництва підприємства з відповідною заявою про звільнення за власним бажанням, однак, у зв`язку із проханням підприємства почекати поки не знайдуть заміну звільнення не відбулось. 09.06.2018 року позивач повторно звернулась із заявою про звільнення за власним бажанням, та у зв`язку із закінченням 05.07.2018 року строку попередження про звільнення залишила робоче місце на підприємстві. У зв`язку із тим, що протягом двох тижнів після фактичного припинення трудових відносин підприємство відмовлялось видати трудову книжку та здійснити розрахунок, 18.10.2018 року позивач звернулась із заявою про порушення підприємством законодавства про працю до Головного управління Держпраці в Одеській області, натомість при перевірки ДП «Емералд Моторс» Головним управлінням держпраці в Одеській області виявилось, що остання наказом від 16.07.2018 року №18-К звільнена з займаної посади за ст. 40 п.4 КзПП України ( за прогули). Наказ ДП «Емералд Моторс» від 16.07.2018 року №18-К позивач вважає не законним, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано наказ ДП «ФІРМА «ЕМЕРАЛД МОТОРС» від 16.07.2018р. №18-К про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера фінансового відділу ДП «ФІРМА «ЕМЕРАЛД МОТОРС» з 17.07.2018 р.

В іншій частині вимог - позов залишено без задоволення.

Стягнуто з Дочірнього підприємства « Фірми « Емералд Моторс» ( ідентифікаційний код 30315638) на користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) судовий сбір пропорційно до задоволених позовних вимог сумою 704,80 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду,Дочірнє підприємство «Фірма «Емералд Моторс» подало до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2019 року скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено що наказом № 53-К від 19.10.2017 р. ОСОБА_1 було прийнято на посаду головного бухгалтера у фінансовому відділі Дочірнього підприємства «Фірма «ЕМЕРАЛД МОТОРС» з 20 жовтня 2017 року на основне місце роботи, зі строком випробування 1 (один) місяць та посадовим окладом 3570 (три тисячі п`ятсот сімдесят) гривень у місяць, про що відповідно між сторонами укладено трудовий контракт.

Позивач, бажаючи звільнитись за власним бажанням звернулась до ДП «Емералд Моторс з відповідною заявою, направивши її поштою, про що свідчить відповідне поштове повідомлення про отримання листа відповідачем 22.06.2018 року. Позивачем заява про звільнення не відкликалась, тому 05.07.2018 року позивач звернулась до керівництва з вимогою здійснити з нею розрахунок та видати трудову книжку. Однак, трудову книжку їй не видали, розрахунок не здійснили. По закінченню цього ж робочого дня позивач залишила робоче місце на підприємстві.

18.10.2018р. остання звернулась до Головного управління Держпраці в Одеській області із заявою про порушення ДП «Фірма «Емералд Моторе» відносно неї законодавства про працю.

За результатами перевірки позивачу було повідомлено про порушення відносно неї з боку ДП «Емералд Моторс» законодавства про працю, а також той факт, що остання звільнена з роботи наказом № 18-К від 17.07.2018 року за п.4 ст. 40 КзПП України.

У висновках перевірки ДП « Фірма «Емералд Моторс» ГУ Держпраці в Одеській області зазначив, що звільнення ОСОБА_1 з підприємства за п.4 ст.40 КЗпП України проведено у зв`язку з відсутністю на робочому місці 11.06.2018р., 12.06.2018р, 13.06.2018р. та 16.06.2018р., що зафіксовано Актами про відсутність на робочому місці працівника ДП «Фірма «Емералд Моторе» за підписами трьох осіб від 11.06.2018р. №1/1106, від 12.06.2018р. №2/1206, від 13.06.2018р. №3/1306, від 16.06.2018р. №4/1607.

Також, у ході перевірки контролюючий орган встановив, що відповідно до табелю використання робочого часу підприємства за червень 2018р. з 11.06.2018р. по 27.06.2018р. та липні 2018р., а саме з 02.07.2018р. по 16.07.2018р. напроти прізвища позивача поставлена позначка «ПР» (прогул).

Проте, згідно розрахунково-платіжної відомості №НЗП-000024 за червень 2018р. та розрахунково-платіжної відомості №НЗП-000026 за липень 2018р. позивачем відпрацьовано 20 днів та 11 днів (відповідно) та підприємством проведені відповідні нарахування заробітної плати, яка була позивачу виплачена шляхом перерахування на особистий картковий рахунок через установу банка.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач розірвав трудовий договір з позивачем за п.4 ст.40 КзпП України з порушенням норм трудового законодавства, а тому наказ про звільнення за прогул без поважних причин є незаконним та його слід скасувати.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогулом є відсутність працівника на роботі більше трьох годин без поважних причин, тому суд, з`ясовуючи законність звільнення працівника на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, повинен встановити причини відсутності працівника на робочому місці та їх поважність.

Отже, законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, тому суд вирішує питання про поважність причин відсутності працівника на роботі виходячи з конкретних обставин і враховуючи будь-які докази з числа передбачених ст. 57 ЦПК України.

Згідно ст. 36 Кодексу Законів про працю України підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2і3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України"Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади"; 8) підстави, передбачені контрактом; 9) підстави, передбачені іншими законами. Відповідно до ст. 147 КЗпП Україн, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

За змістом ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Письмове повідомлення про звільнення оформлюється заявою. Звільнення працівників оформлюється наказом чи розпорядженням роботодавця.

Підставою для видання такого наказу є відповідна заява працівника, а за потреби й інші документи.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , бажаючи звільнитись за власним бажанням звернулась 09.06.2018 року до ДП «Емералд Моторс з відповідною заявою, направивши її поштою, про що свідчить відповідне поштове повідомлення про отримання листа відповідачем 22.06.2018 року.

05.07.2018 року позивач звернулась до керівництва з вимогою здійснити з нею розрахунок та видати трудову книжку. Однак, трудову книжку їй не видали, розрахунок не здійснили. Про закінченню цього ж робочого дня позивач залишила робоче місце на підприємстві.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання ДП « Фірма «Емералд Моторс» про те, що за фактом відсутності позивачки на робочому місці складено доповідну записку від 11.06.2018 року, в якій зафіксовано що ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці без поважних причин більше трьох годин.

На вказані посилання апелянта, апеляційний суд вважає за необхідним зазначити, що

склавши доповідні записку про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці як 11.06.2018, так і акти про відсутність на робочому місці, складені підприємством 12.06.2018 року, 13.06.2018 року, 16.06.2018 року відповідач не встановив причину відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, не витребувано у позивача письмових пояснень з цього приводу. Апелянт в апеляційній скарзі лише посилається на здійснення заходів щодо встановлення факту відсутності ОСОБА_1 на робочому місце, однак жодних доказів цьому факту суду не надано. Крім того ДП «Фірма «Емералд Моторс» залишило поза увагою той факт, що з заявою про звільнення за власним бажанням ОСОБА_1 зверталась до відповідача двічі, за фактом порушення видачі трудової книжки та здійснення розрахунку 18.10.2018 року позивач звернулась із заявою до Головного управління Держпраці в Одеській області про порушення підприємством законодавства про працю та на відміну від позивача ОСОБА_1 надала суду докази наявності таких порушень з боку відповідача.

Більш того, згідно розрахунково-платіжної відомості №НЗП-000024 за червень 2018р. та розрахунково-платіжної відомості №НЗП-000026 за липень 2018р. позивачем відпрацьовано 20 днів та 11 днів (відповідно) та підприємством проведені відповідні нарахування заробітної плати, яка була позивачу виплачена шляхом перерахування на особистий картковий рахунок через установу банку за червень та частину липня місяця 2018 року, що не заперечувалось представником апелянта при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд критично оцінює посилання апелянта на закінчення строку позовної давності звернення ОСОБА_1 з позовною заявою до ДП «Фірма «Емералд Моторс», оскільки на думку апелянта перебіг строку позовної давності розпочався з 18.07.2018 року, оскільки нібито саме в цей день ОСОБА_1 була доставлена копія наказу про звільнення разом з супровідним листом з проханням забрати трудову книжку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 16.07.2018 року на адресу ОСОБА_1 була направлена кур`єрською службою доставки заява про необхідність з`явитися для отримання трудової книжки, про направлення апелянтом копії наказу про звільнення вказане відправлення інформації не містить, що вбачається з опису вкладеного відправлення (а.с.41), тому підстав вважати що ОСОБА_1 ознайомлена з наказом про своє звільнення саме 18.07.2018 року та дізналась про порушення своїх прав у цей день у апеляційного суду не має. Крім того, вказане відправлення не було отримано позивачем. Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що про порушення своїх трудових прав ОСОБА_1 була повідомлена листом ГУ Держпраці в Одеській області від 04.12.2018 року, а до суду з позовом про захист порушеного права звернулась 28.12.2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

З огляду на вищевказане апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 13, 274, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуДочірнього підприємства «Фірма «Емералд Моторс» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Фірма «Емералд Моторс» про скасування наказу, зміну формулювання причини звільнення з роботи та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11.03.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда