Справа № 128/288/20
Провадження № 22-ц/801/820/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

12 березня 2020 року м. Вінниця

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., одержавши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 02 березня 2020 року у справі ОСОБА_1 до Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

встановив:

Не погодившись з ухвалою Вінницького районного суду від 02 березня 2020 року, якою повернено позовну заяву, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

До апеляційної скарги додано клопотання у якому апелянт ОСОБА_1 просить, з врахуванням майнового стану, звільнити її від сплати судового збору, на підтвердження чого надає довідку Управління ПФУ про розмір отримуваної нею пенсії.

Вивчивши заявлене клопотання та додані до нього докази приходжу до наступного висновку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону «Про судовий збір» (далі Закон) враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зокрема , якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

За правилами частини другої статті 8 Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вирішення питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Стаття 136 ЦПК України визначає підстави та порядок відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з тим, подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 не надала достатніх доказів, які б давали суду підстави звільнити її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 420, 40 грн відповідно до положень статті 8 Закону, зокрема доказів, що підтверджують перевищення розміру судового збору 5 відсотків розміру річного доходу заявника за попередній календарний рік.

Визначений Законом розмір судового збору за подання скарги на ухвалу суду першої інстанції (420, 40 грн) не є надмірно обтяжливим для апелянта, він не перевищує 5 % розміру річного доходу ОСОБА_1 , який відповідно до поданої нею довідки Управління ПФУ становить 22604,88 грн і так само не є більшим за 50% щомісячно отримуваної нею пенсії.

За таких обставин ОСОБА_1 у звільненні від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 02 березня 2020 року слід відмовити.

Вказане відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Враховуючи встановлений законом обов`язок сплатити судовий збір та відсутність у ОСОБА_1 пільг щодо його сплати, можна зробити висновок про те, що належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами заявника стосовно можливості звернення до суду апеляційної інстанції (за умови виконання вимог закону щодо оплати апеляційної скарги судовим збором) у даній справі дотримано.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (KREUZ v. POLAND, № 28249/95, § 59, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 111, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 136 ЦПК України,

ухвалив:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 02 березня 2020 року відмовити.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник