Справа № 408/3606/19-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року смт Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Є.О.,

при секретареві Савенко Т.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому позивач просить стягнути з відповідача: нарахування 3% річних за прострочення сплати боргу 264,68 грн.; борг з урахуванням індексу інфляції 2883,24 грн.; вартість довідку про індекси інфляції 15,35 грн.; витрати на послуги укрпошти - 23,00 грн.; судовий збір 768,40 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що відповідач з 05.09.2007 мав борг перед ним в сумі 771 грн. Борг останній добровільно не повернув. 24.02.2010 він звернувся до Біловодського районного суду з позовною заявою про стягнення з відповідача суми боргу. 06 квітня 2010 року Біловодський районний суд вирішив позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь суму боргу. Відповідач відмовився добровільно виконувати судове рішення, у зв`язку з чим позивач вважає, що ОСОБА_2 повинен нести відповідальність згідно ст. 625 ЦК України в розмірах сум зазначених ним у позовній заяві.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснив, що відповідач 11 років не виконував рішення суду. Підтвердив факт, що останню суму боргу відповідач йому сплатив 03.01.2019. Також на питання суду вказав, що розрахунки боргу провадив не з дня винесення рішення суду про стягнення боргу, а з моменту надання розписки, коли відповідач брав у нього гроші в борг.

Відповідач позов не визнав, при цьому пояснив, що дійсно брав у позивача гроші, які фактично одразу повернув йому готівкою, однак останній розписку йому не повернув. У зв`язку з цим він вважав, що борг позивачу було повернуто. Проте через три роки позивач подав позов до суду. Суд стягнув з нього борг на користь позивача. Борг за рішенням суду він повертав за можливістю частками. Вказував, що остаточно з позивачем розрахувався 03 січня 2019 року, тому боргу перед позивачем на цей час у нього немає. Підтвердив, що повертав борг позивачу протягом дев`яти років принципово.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке.

Матеріалами справи дійсно підтверджується, чого не заперечувалось сторонами, що згідно рішення Біловодського районного суду Луганської області від 06 квітня 2010 року у цивільній справі № 2-104 з відповідача на користь позивача було стягнуто 600,00 грн. боргу та 171,00 грн. судових витрат.

Виконавчий лист на підставі даного судового рішення до виконання було пред`явлено 05 травня 2010 року, після чого відповідач погашав борг, стягнутий за рішенням суду, протягом практично дев`яти років (див. довідку Біловодського РВДВС від 15.02.2019 № 303), а саме: 14.09.2019 ним сплачено на користь позивача 50,00 грн.; 24.01.2011 20,00 грн.; 07.08.2018 45,04 грн.; 20.09.2018 45,04 грн.; 03.01.2019 610,91 грн.

Остання обставина свідчить, що відповідач дійсно фактично ухилявся від своєчасного виконання судового рішення за що передбачена, зокрема, цивільна відповідальність.

Так, статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на останню норму закону суд погоджується з позивачем, що за порушення відповідачем грошового зобов`язання, встановленого судовим рішенням, він повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Суд вважає, що відповідач повинен сплатити три відсотки річних та суми з урахуванням індексу інфляції за такі періоди та за з таких сум:

з 07.05.2010 (момент пред`явлення судового рішення до виконання) по 13.09.2010 771,00 грн.;

з 14.09.2010 (момент сплати 50 грн. боргу) по 23.01.2011 721,00 грн.;

з 24.01.2010 (момент сплати 20 грн. боргу) по 06.08.2018 701,00 грн.;

з 07.08.2018 (момент сплати 45,04 грн. боргу) по 19.09.2019 655,96 грн.;

з 20.09.2018 (момент сплати 45,04 грн. боргу) по 02.01.2019 (дата, що передує даті повернення боргу) 610,92 грн.

Дані періоди розрахунку в днях складають:

з 07.05.2010 по 13.09.2010 129 днів;

з 14.09.2010 по 23.01.2011 131 день;

з 24.01.2010 по 06.08.2018 2751 день;

з 07.08.2018 по 19.09.2019 43 дні;

з 20.09.2018 по 02.01.2019 104 дні.

Отже, виходячи з цього, три відсотки річних прострочених сум дорівнюють:

за період з 07.05.2010 по 13.09.2010 2,72 грн. ((771,00 грн. х 0,003/365 днів) х 129 днів = 2,72 грн.);

за період з 14.09.2010 по 23.01.2011 2,58 грн. ((721,00 грн. х 0,03/365 днів) х 131 день = 2,58 грн.);

за період з 24.01.2010 по 06.08.2018 52,83 грн. ((701,00 грн. х 0,03/365 днів) х 2751 день = 52,83 грн.);

за період з 07.08.2018 по 19.09.2019 0,77 грн. ((655,96 грн. х 0,03/365 днів) х 43 дні = 0,77 грн.);

за період з 20.09.2018 по 02.01.2019 1,74 грн. ((610,92 грн. х 0,03/365 днів) х 104 дні = 1,74 грн.).

Всього три відсотки річних прострочених сум за весь період складає суму 60,64 грн. (2,72 грн. + 2,58 грн. + 52,83 грн. + 0,77 грн. + 1,74 грн. = 60,64 грн.). Отже, саме таку суму трьох відсотків річних слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Індекси інфляції згідно офіційних даних (в тому числі згідно довідки головного управління статистики у Луганській області, наданої позивачем) складають:

за період з 07.05.2010 по 13.09.2010 99,45%;

за період з 14.09.2010 по 23.01.2011 104,6%;

за період з 24.01.2010 по 06.08.2018 248,7%;

за період з 07.08.2018 по 19.09.2019 101,9%;

за період з 20.09.2018 по 02.01.2019 103,9%.

Таким чином суми за ці періоди з урахуванням інфляції є такими:

за період з 07.05.2010 по 13.09.2010 767,05 грн. (771,00 грн. х 99,45%/100% = 767,05 грн.);

за період з 14.09.2010 по 23.01.2011 753,83 грн. (721,00 грн. х 104,6%/100 = 753,83 грн.);

за період з 24.01.2010 по 06.08.2018 1743,41 грн. (701,00 грн. х 248,7%/100% = 1743,41 грн.);

за період з 07.08.2018 по 19.09.2019 668,42 грн. (655,96 грн. х 101,9%/100% = 668,42 грн.);

за період з 20.09.2018 по 02.01.2019 635,04 грн. (610,92 грн. х 103,9%/100% = 635,04 грн.).

З розрахунку сум за вказані періоди з урахуванням індексу інфляції вбачається, що тільки за період з 07.05.2010 по 13.09.2010 сума боргу не збільшилась, а зменшилась.

Враховуючи, що відповідач за вказані періоди грошові кошти відповідачу повернув, то до стягнення з відповідача підлягає різниця між сумами з урахуваннями індексу інфляції і сумами боргу, що залишались не сплаченими на певний період часу, без урахування періоду, де сума зменшилась (з 07.05.2010 по 13.09.2010), а саме:

за період з 14.09.2010 по 23.01.2011 32,83 грн. (753,83 грн. 721,00 грн. = 32,83 грн.);

за період з 24.01.2010 по 06.08.2018 1042,41 грн. (1743,41 701,00 грн. = 1042,41 грн.);

за період з 07.08.2018 по 19.09.2019 12,46 грн. (668,42 грн. 655,96 грн. = 12,46 грн.);

за період з 20.09.2018 по 02.01.2019 24,02 грн. (635,04 грн. 610,92 грн. = 24,02 грн.).

Отже, з відповідача на користь позивача до стягнення підлягає різниця боргу з урахування інфляційних нарахувань в загальній сумі 1111,72 грн. (32,83 грн. + 1042,41 грн. + 12,46 грн. + 24,02 грн. = 1111,72 грн.).

Крім того, суд вважає, що витрати позивача в сумі 15,35 грн. щодо оплати довідки про індекси інфляції (а.с.13) є згідно ч. 1 ст. 140 ЦПК України фактично витратами, пов`язаними з наданням суду доказу, тому вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача разом із вказаними вище сумами.

Суд не бере до уваги розрахунки позивача, а тому задовольняє його вимоги частково, оскільки вони наведені за період, що значно перевищує період з моменту виникнення у відповідача грошового зобов`язання на підставі рішення Біловодського районного суду Луганської області від 06 квітня 2010 року у справі № 2-104.

Відповідно до вимог ст. 141 УПК України при частковому задоволенні позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений останнім, пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_2 :

-три відсотка річних за прострочення сплати грошового зобов`язання за період з 07.05.2010 по 02.01.2019 в сумі 60,64 грн.;

-різницю боргу з урахування інфляційних нарахувань з 07.05.2010 по 02.01.2019 в сумі 1111,72 грн.;

-відшкодування витрат за довідку про індекси інфляції 15,35 грн.;

-суму судового збору пропорційно задоволених вимог 286, 38 грн.,

а всього 1474,09 грн.

У задоволенні залишкової частини вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України, яке може бути оскаржене безпосередньо до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання та підписання повного тексту рішення.

Головуючий: