КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4724/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Писаної Т.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою представників ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка Життя» про визнання недійсним кредитного договору, -

встановив:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до АТ «Ідея Банк» про визнання недійсним кредитного договору.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року справу за вищезазначеним позовом передано на розгляд до Галицького районного суду м. Львова.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що спірний кредитний договір було укладено між АТ «Ідея Банк» як суб`єктом господарювання, що надає фінансові послуги, з однієї сторони, та фізичною особою ОСОБА_1 з іншої сторони, і надані фінансовою установою послуги не могли і не використовувались позивачем у підприємницькій або незалежній професійній діяльності.

Вважає, що на правовідносини, які виникли у зв`язку з укладенням вказаного договору, поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначає, що оскільки вона є споживачем фінансових послуг та звернулася до суду з позовною заявою з метою захисту своїх порушених прав як споживача, що регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», оспорюваний Кредитний договір підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів», а тому повинен бути розглянутий відповідно до ч.5 ст.28 ЦПК України, за її місцем проживання.

Просила, скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року про передачу справи на розгляд до Галицького районного суду м. Львова і направити справу для розгляду до Дарницького районного суду м. Києва.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Галицького районного суду м. Львова, Дарницький районний суд м. Києва виходив з того, що спірний кредитний договір не є споживчим, а тому спір повинен розглядатися за місцезнаходженням відповідача.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Пунктами 9,11 ч.1 вказаного Закону визначено, що споживачем є фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.

Споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Аналіз вказаних норм є підставою вважати, що споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу, тобто фізичній особі, на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю.

Правовідносини які склалися між позивачем, як отримувачем фінансових послуг і відповідачем, як надавачем фінансових послуг підпадають під регулювання Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.5 ст.28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про передачу справи на розгляд Галицькому районному суду м. Львова за місцезнаходженням відповідача, оскільки позивач звернувся до суду з метою захисту своїх прав споживача та має право на вибір підсудності справи з урахуванням вимог ст.28 ЦПК України.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.7,30,367,369,374,379,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба