Справа № 482/283/20
Номер провадження 2-з/482/7/2020

У Х В А Л А
03 березня 2020 року м. Нова Одеса
Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Демінської О.І., секретар судового засідання - Мозгова В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Третя особа - Державний нотаріус Новоодеської нотаріальної контори Магда Ганна Володимирівна про визнання договору дарування недійсним, -
У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати недійсним договорі дарування будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений 14.05.2012 року державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Мадою Г.В., за реєстровим №1-934, а також виключити вказаний будинок зі складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
28.02.2020 року до Новоодеського районного суду Миколаївської області від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, яка була передана на розгляд судді 02.03.2020 року, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме : житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту 36013581. Зі змісту заяви слідує, що спірні відносини стосуються договору дарування.
В обґрунтування заяви, ОСОБА_1 посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову перешкоджатиме чи взагалі зробить неможливим виконання рішення суду, оскільки є вагомі підстави вважати, що відповідач по справі має намір відчужити спірний будинок третім особам, не дочекавшись рішення суду.
Вказана заява розглядається судом без повідомлення сторін.
Дослідивши заяву про забезпечення позову з доданими до неї документами, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно ст. 4 ЗУ «Про нотаріат», за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Пунктом четвертим постанови передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Отже, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.
Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та, відповідно до ч.3. ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.
Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
З огляду на заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та виключення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зі складу спадщини після смерті ОСОБА_3 та заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно не є співмірними.
Позивач, стверджуючи про можливість розпорядження відповідачем нерухомим майном, не довів існування сожливості у відповідача розпорядитись майном, що перебуває в складі спадщини, відомості про набуття права власності на яке у відповідача ОСОБА_2 відсутні.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання ймовірного судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку що дана заява необґрунтована, а отже є такою, що не підлягає задоволенню.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем нічим не обгрунтовано вимоги заяви про забезпечення позову та не надано жодного доказу існування реальної загорози відчуження відповідачем спірного майна, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149 -153 ЦПК України, суд,
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Суддя Новоодеського районного суду
Миколаївської області О.І.Демінська