Постанова

Іменем України

11 березня 2020 року

м. Київ

справа № 161/5198/19

провадження № 61-22489св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - державний реєстратор комунального підприємства «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради Чернюк Олена Олексіївна, акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк», яка підписана представником Мелянчук Володимиром Анатолійовичем, на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2019 року у складі судді Крупінської С. С. та постанову Волинського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у складі колегії суддів Шевчук Л. Я., Данилюк В. А., Киці С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст заявлених вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду позов про скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Позов мотивований тим, що 27 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»; банк), було укладено кредитний договір № 070-22-168, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 18 000 доларів США строком до 20 грудня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,75 % річних. В забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором між банком (іпотекодержателем) та ОСОБА_1 (іпотекодавцем) 27 грудня 2005 року було укладено іпотечний договір, яким передано в іпотеку банку нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

12 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та АТ «Укрсоцбанк» укладений договір № 070-22-86/07, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30 000 доларів США строком до 11 листопада 2022 року із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,3 % річних. В забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 12 листопада 2007 року було укладено іпотечний договір, яким передано в іпотеку банку нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 16 вересня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитними договорами в сумі 106 471,98 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, як продаж на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Виселено ОСОБА_1 з житлового приміщення.

У березні 2019 року ОСОБА_1 стало відомо про державну реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на зазначене іпотечне майно.

Просила скасувати рішення державного реєстратора КП «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради Чернюк О. О. від 22 лютого 2019 року № 45662408 про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_1 29 березня 2019 року подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності АТ «Укрсоцбанк»; заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) з квартирою АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що банк вправі на власний розсуд користуватися та розпоряджатися спірною квартирою (передавати в оренду, укладати договори, наслідком яких може бути передача квартири у власність іншим особам). Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, заяву задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності АТ «Укрсоцбанк».

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, приймаючи до уваги предмет спору, дійшов до висновку, що вимога позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно є співмірною із заявленими позовними вимогами, крім того вбачається імовірність ускладнення виконання судового рішення у випадку задоволення судом позову позивача.

Короткий зміст вимог наведених у касаційній скарзі

У грудні 2019 року акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк») подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить залучити до участі у справі замість відповідача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступника АТ «Альфа-Банк», скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені судові рішення є протиправними, безпідставними та такими, що задовольняють суб`єктивне бажання позивачів на уникнення належного виконання договірних зобов`язань. Суди першої та апеляційної інстанції проігнорували принцип рівності сторін у процесі та постановили рішення, які задовольняють інтереси лише позивача та надають йому можливість продовжувати недотримуватися договірних зобов`язань, а банк вимушений зазнавати збитків.

Позиція інших учасників справи

У лютому 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, який підписаний представником ОСОБА_3 . У відзиві просить касаційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2020 року клопотання АТ «Альфа-Банк» про залучення правонаступника у справі задоволено, залучено правонаступника АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банк» до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора КП «Волинь-реєстр», АТ «Укрсоцбанк» про скасування рішення про державну реєстрацію прав, відкрито провадження у даній справі та витребувано справу з суду першої інстанції.

У лютому 2020 року цивільна справа № 161/5198/19 надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 27 грудня 2005 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець ОСОБА_1 передала в іпотеку банку для забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № 070-22-168 від 27 грудня 2005 року квартиру АДРЕСА_1 .

12 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», був укладений іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець ОСОБА_1 передає в наступну іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за основним зобов`язанням зазначену квартиру.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 березня 2019 року на підставі рішення державного реєстратора право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк».

Предметом позову у цій справі є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржені рішення без змін, а тому судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк», яка підписана представником Мелянчук Володимиром Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат