Провадження № 22-ц/801/1013/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 рокуСправа № 127/27354/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

розглянувши апеляційні скарги Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України, заступника прокурора Вінницької області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2019 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Вохміновою О.С.,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, Прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду і зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 04.11.2005 за поданням слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області заступником прокурора Вінницької області Сичуком В.В. відносно ОСОБА_1 була порушена кримінальна справа за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України, а 14.11.2005 року за ті ж самі дії кримінальна справа за ч. 2 ст. 366 КК України, які об`єднані в одну кримінальну справу № 610.

02.12.2005 року ОСОБА_1 було притягнуто в якості обвинуваченого і 02.12.2005 року винесено постанову про накладення арешту на майно. Застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

06.05.2006 року слідчим СВ УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_2 складений обвинувальний висновок, який затверджений заступником прокурора Вінницької області Сичуком В.В. Справа була направлена на розгляд до Староміського районного суду м. Вінниці і з того часу перебувала в провадженні судів різних інстанцій, відносно позивача ухвалювались вироки і справа неодноразово надсилалась на додаткове розслідування за правилами Кримінально-процесуального кодексу в редакції 1960 року.

Позивач вказує, що 23.06.2011 Вінницьким районним судом Вінницької області прийнято постанову про направлення справи прокурору Вінницької області для організації проведення додаткового розслідування. Розслідування доручено СВ УСБУ у Вінницькій області і вже 30.12.2011 кримінальну справу в частині її порушення та пред`явлення обвинувачення за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України, проте 30.12.2011 СВ УСБУ у Вінницькій області за тими ж подіями порушив кримінальну справу за ч. 3 ст. 365 КК України. Справа об`єднана в одне провадження № 610.

Після чого, 04.01.2012 заступником прокурора Вінницької області постанову слідчого про порушення кримінальної справи за ч. 3 ст. 365 КК України скасовано як безпідставну.

30.01.2012 заступник начальника ГСУ СБ України Яковенко А.І. виніс постанову про передачу кримінальної справи № 610 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст.190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України для подальшого провадження СВ УСБУ України в Житомирській області і 04.04.2012 слідчий виніс постанову про закриття кримінальної справи в частині її порушення і пред`явлення обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України за відсутністю в діяннях складу злочинів і 04.04.2012 порушив кримінальну справу за ч. 3 ст. 365 і ч. 2 ст. 366 КК України (кримінальна справа № 475). Обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365 і ч. 2 ст. 366 КК України пред`явлене 09.04.2012.

Проте, 07.09.2012 Корольовським районним судом м. Житомира постанова слідчого від 04.04.2012 про порушення кримінальної справи була скасована.

07.11.2012 року слідчим відділом УСБУ у Житомирській області винесено постанову про закриття кримінальної справи в частині її порушення та пред`явлення обвинувачення за ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України за відсутністю в діянні складу злочину.

14.11.2012 року СВ УСБУ у Житомирській області направив кримінальну справу за ч. 2 ст. 366 КК України до суду для вирішення питання про звільнення від відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності і 29.11.2012 Вінницький міський суд Вінницької області відмовив в задоволенні постанови ст. слідчого в ОВС СВ УСБУ в Житомирській області Турлія О.В. про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності та повернув кримінальну справу прокурору Житомирської області. 15.12.2014 слідчим СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_3 прийнято постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України.

ОСОБА_1 зазначає, що в період з 04.11.2005 до 15.12.2014 (121 місяць) він незаконно перебував під кримінальним переслідуванням, весь період відносно нього був обраний запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, а на майно був накладений арешт. Незаконними діями органу досудового слідства та Прокуратури Вінницької області, яка здійснювала нагляд за слідством, йому заподіяно значних майнових та моральних збитків.

Уточнюючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 послався на те, що під час кримінального переслідування він не міг займатись підприємницькою діяльністю і отримувати прибуток, зокрема від ТОВ «Рудан», в якому йому належить половина статутного фонду, припинились взаємовідносини з іншими суб`єктами господарської діяльності, розірвані ряд договорів, це унеможливило в повній мірі виконання взятих грошових зобов`язань, зокрема по договору позики від 01.02.2004 на суму 20 000 доларів США, по кредитному договору від 22.08.2005 на суму 8 915 доларів США, по договору позики із ОСОБА_4 на суму 7 875 доларів США, тому завдану майнову шкоду оцінив на суму 36 470 доларів США, що становить еквівалент 989 212,28 грн.

Також, позивач вказує на завдання йому моральної шкоди, яка була спричинена незаконним переслідуванням з боку правоохоронних органів, обвинуваченням, накладенням арешту на майно, обранням запобіжного заходу, незаконних проведених слідчих дій, виїмок, обшуків. Внаслідок 10-літнього періоду досудового слідства він втратив нормальні життєві зв`язки, матеріальне благополуччя сім`ї, втратив здоров`я. Просив врахувати, що він тривалий час перебував на службі в органах державної безпеки, здобув авторитет і повагу, проте через необґрунтовані обвинувачення, поширення недостовірної інформації про вчинення злочинів, в тому числі через засоби масової інформації, приниження, його стосунки з багатьма оточуючими, колегами по роботі і діловими партнерами припинилися. Моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях, переживаннях, завданих такими діями відповідачів, а також погіршенням стану здоров`я. Зокрема, безпідставне притягнення в якості обвинуваченого, постійне перебування в стресі, пов`язаному із слідчими діями і численними судовими засіданнями, призвело до гіпертонічного кризу і подальшої стійкої гіпертонії, ряду серцево-судинних хвороб. Тепер він потребує щоденного прийому ліків, нагляду лікарів, щорічного дворазового лікування в оздоровчих закладах. На підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач визначив моральну шкоду в сумі 450 483 грн. (121 місяць ? 3 723 грн. = 450 483 грн.).

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

З урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 450483,00 грн. у відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду. Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 989212,28 грн. у відшкодування матеріальної шкоди,завданої незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду. Зобов`язати Управління Служби безпеки України у Вінницькій області та Прокуратуру Вінницької області протягом тижня після набрання чинності судовим рішенням направити на його адресу офіційні письмові вибачення за незаконне звинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365 та ч. 2 ст. 366 КК України.

Відповідач УСБУ у Вінницькій області подало письмові заперечення і обґрунтовувало свою позицію тим, що право на відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених ст.ст. 1, 2, 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Проте, позивач не довів незаконність дій, вчинених УСБУ у Вінницькій області, порушення норм кримінального процесу, зміст заподіяної моральної шкоди і причинно-наслідковий зв`язок між діями СБУ та моральною шкодою позивача. Також зазначив, що розмір шкоди позивачем безпідставно обрахований на день розгляду справи в суді. В частині відшкодування матеріальної шкоди просив звернути увагу, що позивач не виконав вимоги ст. 12 Закону і після закриття провадження у справі не звертався до органів досудового слідства та прокуратури для визначення розміру завданої шкоди, а вирішення таких вимог в цивільному судочинстві не передбачено. Вважає, що позивач не надав доказів завдання матеріальної шкоди, а фінансова неспроможність погасити борги за договорами не є наслідком дій органів досудового розслідування. Також просив врахувати, що кримінальне провадження розслідувалось УСБУ в Житомирській області, процесуальне керівництво над яким здійснювала Прокуратура Житомирської області, СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області, справа тривалий час перебувала в судах першої та апеляційної інстанції, проте позивачем не залучені вказані особи до участі в справі.

Прокуратура Вінницької області подала заперечення та відзив на позовну заяву, в яких вказала на те, що позивачем не доведений належними доказами факт завдання матеріальної і моральної шкоди, її розміру, не доведена її вина у завданні шкоди. Просила врахувати, що відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та пункту 3 розділу ІІ «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 11 жовтня 2017 року мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та інших виплат, а застосовується величина в розмірі 1 600 грн. Також зазначила, що розмір відшкодування матеріальної шкоди визначає той орган, який провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, про що виносить постанову (ухвалу). Постанова слідчого СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області Покрищука А. М. від 15 грудня 2014 року про закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 366 КК України, скасована 28 лютого 2018 року Прокуратурою Вінницької області, оскільки у ході досудового розслідування не проведено всіх можливих слідчих і розшукових дій, тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Відповідач ДКСУ також подала відзиви на позовну заяву, в яких вказала, що не порушувала права ОСОБА_1 , а тому не може бути відповідачем у справі і не несе відповідальність за дії інших органів державної виконавчої влади та їх посадових осіб. Позивачем не доведено, що дії УСБУ у Вінницькій області, Прокуратури Вінницької області були незаконними, також він не довів, що йому була завдана моральна шкода, в чому полягає моральна шкода і її розмір. Позивач не врахував, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Тому до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 грн. ОСОБА_1 не було вжито жодних заходів, встановлених законом, досудового врегулювання спору в частині відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду. Визначення такого розміру відшкодування не є компетенцією суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області та Прокуратури Вінницької області в частині зобов`язання протягом тижня після набрання рішенням законної сили направити на адресу позивача офіційні письмові вибачення за незаконне звинувачення в скоєнні злочинів, залишено без розгляду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 454 857 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі вісімсот п`ятдесят сім) грн. у відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

Позивачем рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось.

З таким рішенням відповідачі не погодились та оскаржили його в апеляційному порядку.

Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ДКСУ просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

В якості основних доводів скаржники посилаються на те, що суд першої інстанції допустив порушення приписів чинного законодавства України, не надав належної правової оцінки тому факту, що постановою Прокуратури Вінницької області від 28.02.2018 скасовано постанову про закриття кримінального провадження, і досудове розслідування на даний час не завершено, а тому задоволення позовних вимог є передчасним.

В апеляційній скарзі Прокуратура Вінницької області просила рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Посилаючись на те, що у справі всупереч нормам процесуального закону позивачем не доведено незаконність дій органів досудового розслідування, слідство у кримінальному провадженні не завершено, а тому висновок суду про задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , є помилковим.

В апеляційній скарзі УСБУ у Вінницькій області вказує, що рішення не відповідає дійсним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Одним із головних доводів апеляційної скарги зазначено те, що суд під час розгляду справи не врахував, що у даному спорі не можна стверджувати про порушення загального права позивача, оскільки обмеження певних аспектів приватного життя позивача було виправданим захистом національних інтересів обґрунтованою підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, при цьому усі процесуальні дії проведені слідчим відділом УСБУ у Вінницькій області за погодженням з процесуальними керівниками - відповідними прокурорами Прокуратури Вінницької області, а окремі слідчі дії проводились на підставі ухвал слідчих суддів Вінницького міського суду.

Позивач подав письмовий відзив ( пояснення) на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційний суд звернути увагу на ту обставину, що право на відшкодування шкоди в розмірах виникає у випадках не тільки при закритті кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, але і у випадках невстановлених достатніх доказів для ведення винуватості особи у суді.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 20 червня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 25 березня 2020 року касаційні скарги заступника прокурора Вінницької області та Державної казначейської служби України задоволено частково. Постанову Вінницького апеляційного суду від 20 червня 2019 року в задоволеній частині вимог ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, Прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 454 857 грн скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої інстанції та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Разом з тим, частина друга цієї статті, говорить, що постанова касаційного суду не може містити вказівку, зокрема, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Судом установлено наступне.

04.11.2005 за поданням слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області заступником прокурора Вінницької області відносно ОСОБА_1 була порушена кримінальна справа за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України по факту заволодіння ним шляхом обману майном ВАТ «Автосервіс» на загальну суму 395 208 грн., що становить особливо великі розміри, за ч. 2 ст. 364 КК України вчинене в особливо великих розмірах та зловживання при цьому службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки (а.с. 7 т. 1); підслідність визначена СВ УСБУ у Вінницькій області.

14.11.2005 заступником прокурора Вінницької області відносно ОСОБА_1 по тому ж факту порушена кримінальна справа за ч. 2 ст. 366 КК України, яка об`єднана в одну кримінальну справу № 610 (а.с. 8 т. 1).

16.11.2005 СВ УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_1 притягнуто в якості обвинуваченого у кримінальній справі № 610 і пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. 11-12 т.1).

02.12.2005 УСБУ у Вінницькій області винесено постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_1 і відповідно до протоколу від 02.12.2005 року арешт накладений на автомобіль (а.с. 14 т. 1).

02.12.2005 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд (а.с. 170, 171 т. 2).

10.02.2006 року СВ УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_1 притягнуто в якості обвинуваченого у кримінальній справі № 610 і пред`явлено обвинувачення за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. 19-20 т.1).

13.02.2006 року СВ УСБУ у Вінницькій області проведений огляд помешкання ОСОБА_1 з метою виявлення майна на яке можливо накласти арешт (а.с. 21 т.1).

06.05.2006 року слідчим СВ УСБУ у Вінницькій області складений обвинувальний висновок, який затверджений заступником прокурора Вінницької області (а.с. 24-57 т.1) .

Справа була направлена на розгляд до суду і з того часу перебувала в провадженні судів різних інстанцій. 20.11.2006 року Староміським райсудом м. Вінниці відносно ОСОБА_1 був постановлений вирок про визнання його винним за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України і призначене покарання у виді шести років позбавлення волі із конфіскацією майна та позбавленням права обіймати керівні і службові посади, займатись управлінською та службовою діяльністю строком на три роки.

Вказаний вирок був скасований апеляційним судом Вінницької області 22.03.2007.

Справа неодноразово направлялась на додаткове розслідування за правилами Кримінально-процесуального кодексу в редакції 1960 року.

23.06.2011 Вінницьким районним судом Вінницької області прийнято постанову про направлення справи прокурору Вінницької області для організації проведення додаткового розслідування. Розслідування доручено СВ УСБУ у Вінницькій області.

30.12.2011 року СВ УСБУ у Вінницькій області кримінальну справу в частині її порушення та пред`явлення обвинувачення за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України за відсутністю в діяннях ОСОБА_1 складів вказаних злочинів (а.с. 175 т. 2).

30.12.2011 року СВ УСБУ у Вінницькій області за тими ж подіями щодо перевищення службових повноважень, що спричинило тяжкі наслідки правам та інтересам ВАТ «Вінницький консервний завод» порушено кримінальну справу за ч. 3 ст. 365 КК України (а.с. 105-106 т. 1). Справа об`єднана в одне провадження № 610.

04.01.2012 заступником прокурора Вінницької області постанову слідчого про порушення кримінальної справи за ч. 3 ст. 365 КК України скасовано як безпідставну (а.с. 107 т. 1).

20.01.2012 начальником відділу прокуратури Вінницької області постанову СВ УСБУ у Вінницькій області від 30.12.2011 про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_1 в частині її порушення та пред`явлення обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України скасовано (а.с. 178 т. 2).

30.01.2012 заступником начальника ГСУ СБ України винесено постанову про передачу кримінальної справи № 610 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст.190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України для подальшого провадження СВ УСБУ України в Житомирській області. Справі присвоєний номер 475.

04.04.2012 слідчим відділом УСБУ в Житомирській області винесена постанова про закриття кримінальної справи в частині її порушення і пред`явлення обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України за відсутністю в діяннях ОСОБА_1 складів злочинів (а.с. 108-110 т. 1).

04.04.2012 слідчий відділ УСБУ в Житомирській області порушив кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 365 і ч. 2 ст. 366 КК України (кримінальна справа № 475) (а.с. 111-112 т.1).

09.04.2012 слідчий відділ УСБУ в Житомирській області пред`явив обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365 і ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. 113-115 т. 1). Раніше обраний запобіжний захід у виді підписки про невиїзд залишений без змін (а.с. 114 т.1).

10.04.2012 слідчий СВ УСБУ у Вінницькій області провів огляд помешкання ОСОБА_1 на підставі постанови про накладення арешту на майно від 06.02.2006 року і склав протокол про відсутність майна, яке підлягає опису та на яке може бути накладений арешт (а.с. 116 т.1).

Постановою Корольовського районного суду міста Житомира від 07.09.2012, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області 02.10.2012, постанова слідчого від 04.04.2012 про порушення кримінальної справи була скасована (а.с. 120-122 т.1).

07.11.2012 слідчим відділом УСБУ у Житомирській області винесено постанову про закриття кримінальної справи в частині її порушення та пред`явлення обвинувачення за ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України за відсутністю в діянні ОСОБА_1 складів вказаних злочинів (а.с. 123-124 т. 1).

14.11.2012 слідчий відділ УСБУ у Житомирській області направив кримінальну справу за ч. 2 ст. 366 КК України до суду для вирішення питання про звільнення від відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності (а.с. 125-128 т. 1).

29.11.2012 Вінницький міський суд Вінницької області відмовив в задоволенні постанови слідчого в ОВС СВ УСБУ в Житомирській області про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності та повернув кримінальну справу прокурору Житомирської області (а.с. 129-131 т. 1). Підставою стало те, що обвинувачений ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, протягом досудового слідства не визнавав та не визнає, проти закриття кримінальної справи в зв`язку з закінченням строків давності заперечив та бажав добитись публічного виправдання шляхом закриття кримінальної справи за п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України (1960 року), що є реабілітуючою підставою, тому суд направив справу для продовження слідства, оскільки закриття кримінальної справи на підставі ст. 7-1, 11-1 КПК України (1960 року) та ст. 49 КК України може призвести до істотного порушення процесуальних прав ОСОБА_1

15.12.2014 слідчий СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області прийняв постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України (а.с. 133-135 т. 1).

ОСОБА_1 перебував під слідством і судом 109 місяців, з 16.11.2005 (з дня пред`явлення обвинувачення) до 15.12.2014 (дня закриття кримінального провадження).

Протягом всього досудового слідства на майно ОСОБА_1 був накладений арешт відповідно до постанови від 24.11.2005 року і з 02.12.2005 року ОСОБА_1 обраний запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

В зв`язку із закриттям кримінального провадження, ОСОБА_1 звернуся до ВВП ГУНП у Вінницькій області щодо надання повідомлення установленого зразка для вирішення питання про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, проте 31.05.2016 ОСОБА_1 надана відповідь, що ВВП ГУНП у Вінницькій області не є правонаступником прав та обов`язків ВМВ УМВС України у Вінницькій області, тому повідомлення не може надати.

Постанову про закриття кримінальної провадження від 15 грудня 2014 року було скасовано 28 лютого 2018 року прокуратурою Вінницької області.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, яка визначається, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до закриття кримінального провадження.

З таким висновком погоджується апеляційний суд.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься відшкодування шкоди.

Ст. 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з п. 2 ч.2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У ч.ч.1,2 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Ч.7 ст. 1176 ЦК України вказує, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Отже шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» .

За змістом п. 5 ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.

З аналізу змісту ст. 1167 ЦК України слідує, що шкода відшкодовується особі, якщо її завдано неправомірними діями чи рішеннями іншої особи (відповідачів в цій справі).

Тобто для висновку про неправомірність дій органів досудового розслідування слід встановити, що вони незаконно вчинили ті чи інші дії чи прийняли незаконні рішення від яких постраждав позивач.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що йому завдана моральна шкода, яка полягає у перебуванні більше 10 років під слідством, моральних страждань, інших негативних наслідків притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.

Також позивач зазначив, що порушення кримінальної справи позбавило його можливості займатись підприємницькою діяльністю, від якої залежала платоспроможність ОСОБА_1 .

Правовідносини, які виникли між сторонами , регулюються п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно ст.2 КПК (в редакції 1961 року, чинному на час порушення кримінальної справи) завданнями кримінального судочинства було швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден не винний не був покараний.

Ст. 4 КПК України суд, прокурор, слідчий і орган дізнання зобов`язані в межах своєї компетенції порушити кримінальну справу в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і до їх покарання.

Доводи апеляційних скарг УСБУ у Вінницькій області та Прокуратури Вінницької області стосовно того, що постанову про закриття кримінальної справи від 15.12.2014 року було скасовано Прокуратурою Вінницької області від 28.02.2018 року і на даний час досудове розслідування у справі триває, є безпідставним.

Так дана постанова була скасована після звернення позивача до суду з позовом, відповідачі в заперечення позову не надали доказів того, що після її скасування проводяться процесуальні дії у кримінальному провадженні і на даний час ОСОБА_1 вручене повідомлення про підозру.

В суді апеляційної інстанції відповідачі повідомили, що матеріали кримінального провадження скеровано за належністю до СУ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області для організації здійснення перекладу документів, які надійшли від компетентних органів Республіки Кіпр по запиту СУ ГУНП у Вінницькій області про надання правової допомоги у кримінальному провадженні з метою подальшого долучення їх до матеріалів кримінального провадження. Переклад документів на українську мову не здійснено, оскільки відсутні перекладачі. Наразі вживаються заходи щодо здійснення перекладу вищевказаних матеріалів (т.3 а.с.208-212).

Отже, як встановлено Вінницьким апеляційним судом, процесуальний статус позивача в даному кримінальному упровадженні не визначений. Процесуальні слідчі дії відносно ОСОБА_1 не проводяться, як на час ухвалення рішення судом першої інстанції, так і на час апеляційного розгляду справи.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції правильно застосував положення ч.3 ст.13 Закону № 266/94-ВР та визначив її розмір з розрахунку мінімальної зарплати в розмірі 4173 грн., відповідно до ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік», який з січня місяця становив 4173 грн і за 109 місяців складає 454857 грн.

Такий висновок відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04.06.2018 у справі № 489/2492/17 (провадження №61-8890св18), від 25.07.2018 у справі №607/14493/16-ц (провадження 361-12051св18), від 19.09.2018 у справі № 534/955/179 (провадження №61-22539св18), від 19.12.2018 у справі № 214/5262/15ц (провадження 361-34358св18), від 10.04.2019 у справі №149/2318/16ц (провадження №61-11049св18).

Задовольняючи частково позов, суд визначив її розмір у мінімально можливому та обґрунтував свій висновок, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. З`ясував усі доводи ОСОБА_1 щодо обґрунтування ним як обставин заподіяння, так і самому розміру моральної шкоди, дослідив усі наявні докази у справі.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України відносно того, що в рішенні суду помилково зазначено про стягнення коштів з Державного казначейства України, а не з Державної казначейської служби України, апеляційний суд до уваги не приймає і розцінює це, як описку, яка може бути виправлена судом першої інстанції в порядку, визначеному ст.269 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване і справедливе рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у його мотивувальній частині.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, Прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 червня 2020 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало