ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2020 року м. Херсон

Номер справи: 653/1302/19

Номер провадження: 22-ц/819/575/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Приходько Л.А.,

суддів: Вейтас І.В.,

Кузнєцової О.А.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 02 липня 2019 року у складі головуючого судді Крапівіної О.П.,

встановив:

18 квітня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 06 лютого 2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», Банк), та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між Відповідачем та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 11 квітня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 11 995.05грн., з яких: 4760.55грн - заборгованість за тілом кредиту; 1429.25грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0.00грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 3718.96грн. - нараховано пені за прострочене зобов`язання; 1038.91грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн., відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг ; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 547.38грн. - штраф (процентна складова).

Зважаючи на викладене позивач просив стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 11 995.05грн., та судові витрати у розмірі 1921.00грн.

Заочним рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 02 липня 2019 року позовні вимоги задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 11995.05грн та сплачений позивачем судовий збір у сумі 1921.00грн.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного 06 лютого 2017 року Договору про надання банківських послуг, який складається з підписаної позичальником заяви разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, отримав кредит у розмірі 500.00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов кредитного договору відповідач своєчасно не надав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 28 січня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

10 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 02 липня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відкриваючи картковий рахунок на платіжну карту в сумі 500грн. він ніяких складових банківського договору не підписував, матеріали справи не містять підтверджень, що підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг він був ознайомлений та погодився саме з витягом з Тарифів та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, що містяться в матеріалах справи. Крім того, судом не встановлено, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначених, в доданих банком до позовної заяви документах, розмірах і порядку нарахування.

Також ОСОБА_1 зазначив, що встановивши, що він отримав кредит у розмірі 500грн., стягнув заборгованість за кредитом у сумі 4760.55грн та заборгованість за простроченим тілом кредиту - 1429.25грн., не перевіривши як саме розраховувалися ці суми.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» не скористався.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 16 березня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2017 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору, згідно виписки по рахунку за картою № НОМЕР_1 , позичальник 15 лютого 2018 року отримав кредит у розмірі 500грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами , правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, які розташовані в рекламному буклеті, складають договір про надання банківських послуг, та погодився отримати примірник договору про надання банківських послуг шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.ua.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна": "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Сontract", "Універсальна, Gold" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Відповідно до виписки за картами № НОМЕР_2 (основна карта), № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 встановлено, що у період з лютого 2017 року по жовтень 2019 року здійснювалися різні операції, зокрема оплата товарів, зняття коштів, здійснення платежів по сервісу «Оплата частинами», поповнення рахунку, автоматичне погашення заборгованості тощо.

Згідно з виписки по карті № НОМЕР_1 , до встановлення кредитного ліміту 15 лютого 2018 року у розмірі 500грн. заборгованість по кредиту відсутня. Після встановлення кредитного ліміту, у період з 15 лютого 2018 року по 12 серпня 2019 року, здійснювалися різні операції, зокрема оплата товарів, зняття коштів, здійснення платежів по сервісу «Оплата частинами», поповнення рахунку тощо.

Згідно з наданим Банком розрахунком станом на 11 квітня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 11 995.05грн., з яких: 4760.55грн - заборгованість за тілом кредиту; 1429.25грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0.00грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 3718.96грн. - нараховано пені за прострочене зобов`язання; 1038.91грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн., відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг ; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 547.38грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті - заяві позичальника від 06 лютого 2017 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору щодо сплати комісії за обслуговування та про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, яка фактично складається з суми, яку отримав в борг позичальник та комісії за обслуговування, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06 лютого 2017 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна": "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Сontract", "Універсальна, Gold" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна": "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Сontract", "Універсальна, Gold" та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил розумів ОСОБА_1 , ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії за обслуговування та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату комісії за обслуговування, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо ним підписана і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна": "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Сontract", "Універсальна, Gold" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем, про що зазначено в апеляційній скарзі, та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 лютого 2017 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції не врахував вказані обставини та дійшов висновку, що ґрунтується на припущеннях про наявність правових підстав для стягнення на користь Банку 3718.96грн. пені за прострочене зобов`язання, 1038.91грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн. та 1047.38грн штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань як таких, що передбачені умовами договору.

Вимоги про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах встановленими договором та/або ст. 1048 ЦК України позивачем не заявлялися.

Також позивачем не заявлялися вимоги про стягнення інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.625 ЦК України.

Частинами 1,3 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції чинній на час укладення між сторонами договору)

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року N 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року N 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі N 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), зауважила, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Зважаючи на викладене відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених частинами 2, 3 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції чинній на час укладення договору, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку пені за прострочене зобов`язання в розмірі 3718.96грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн. в розмірі 1038.91грн. та штрафів у розмірі 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 547.38грн. - штраф (процентна складова,).

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту колегія суддів враховує, що укладений між сторонами кредитний договір від 06 лютого 2017 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить умов щодо строку повернення кредиту (користування ним).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 06 лютого 2017 року та випискам по картам ОСОБА_1 , фактично отримані та використані кредитні кошти позичальником в добровільному порядку Банку в повному обсязі не повернуті.

Враховуючи зазначене, а також вимоги ч. 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, Банк, у зв`язку із порушенням його прав, має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, суд не дослідив наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідача.

З наданих позивачем розрахунків та виписок по картам вбачається, що станом на 14 лютого 2018 року, до встановлення ОСОБА_1 кредитного ліміту, заборгованість по кредиту у відповідача відсутня. За період часу з 15 лютого 2018 року, коли було встановлено кредитний ліміт, по 11 квітня 2019 року відповідачем було витрачено 6102.36грн. кредитних коштів та сплачено в рахунок погашення заборгованості 731.87грн. Отже, станом на 11 квітня 2019 року, заборгованість за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача на користь Банку, становить 5370.49грн.

Як вбачається з виписок по картам, включені позивачем у розрахунок заборгованості кошти, як витрачені позивачем, в загальній сумі 280грн. є комісією за обслуговування (членський внесок), умови щодо нарахування якої у кредитному договорі б/н від 06 лютого 2017 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами не містяться. А отже, підстави для її стягнення відсутні.

Отримання відповідачем, відповідно до умов кредитного договору б/н від 06 лютого 2017 року, кредитних коштів у розмірі більшому ніж встановлений кредитний ліміт, підтверджено виписками по картам, з яких вбачається, що після встановлення 15 лютого 2018 року кредитного ліміту та до 11 квітня 2019 року, позичальником здійснювалися різні операції, зокрема оплата товарів, зняття коштів, здійснення платежів по сервісу «Оплата частинами» тощо, всього на суму 6102.36грн.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що кошти понад встановлений кредитний ліміт, були використані не позичальником, а іншою особою, без відома відповідача, матеріали справи не містять.

Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла висновку, що стягненню з ОСОБА_1 на користь Банка підлягає заборгованість у розмірі 5370.49грн.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість з 11995.05грн. до 5370.49грн.

Відповідно до положень ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, згідно з вимогами ч.13 цієї ж статті, відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1921.00грн. Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково (на 44.7%) стягненню з відповідача на користь Банка підлягають судові витрати у розмірі 858.68грн.

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 2881.50грн. У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги (на 55.3%) стягненню з Банка на користь ОСОБА_1 підлягає 1593.46грн.

Виходячи зі змісту ч.10 статті 141 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе покласти на Банк , як сторону на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити ОСОБА_1 різницю в розмірі 734.78грн.

Враховуючи наведене рішення в частині розподілу судових витрат, також слід змінити, стягнувши з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 734.78грн.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у підпунктах «а», «б», «в», «г» цієї ж норми ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною в силу вимог закону, а тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 02 липня 2019 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість з 11995.05грн. до 5370.49грн.

Це ж рішення змінити в частині розподілу судових витрат, стягнувши з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 734.78грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає. У випадках передбачених підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: І.В. Вейтас

О.А. Кузнєцова