ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2999/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2020 року, постановлену у складі судді Штих Т.В., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківський області про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року до Дзержинського районного суду міста Харкова звернувся ОСОБА_1 , заінтересована особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківський області із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування вимог заявник посилається на той факт, що відносно нього була постановлена ухвала від 16 жовтня 2013 року, відповідно до якої він був обмежений у праві виїзду за кордон України у зв`язку з невиконанням зобов`язань за рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 січня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до Інтер`єр салону «Мілано» в особі СПД ФО ОСОБА_1 про стягнення суми за договором. Наразі, він вважає, що його права вказаною ухвалою порушені, та вважає, що він не може виконувати рішення суду про стягнення суми в зв`язку з тим, що він не працює, та не має можливості заробити кошти на сплату боргу. Просить скасувати обмеження у виїзді за межі України з причини необхідності виїзду за кордон на заробітки.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити рішення про скасування стосовно нього обмеження у праві виїзду за кордон.

В обґрунтування скарги зазначено, що він не ухиляється від виконання рішення суду, однак наразі не можу знайти високооплачувану роботу на території країни.

Вважає, що наявність постійного місця проживання та стійких соціальних зв`язків забезпечить його повернення до України.

Учасники справи не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції за правилом ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року залучено до участі у справі стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 викликався судом шляхом направлення йому судової повістки та розміщення оголошення на сайті суду, однак, у судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Чуба С.В., за відсутності інших учасників справи суд належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до правил ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до ухвали від 16 жовтня 2013 року Дзержинський районний суд міста Харкова за поданням Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Лук`яненко М.В. в зв`язку з невиконанням рішення суду про стягнення суми тимчасово обмежений у виїзді за кордон України.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції вказав, що заявником чи його адвокатом не надано до суду свідчень про виконання рішення суду, хоча б частково, станом на лютий 2020 року. До заяви не надано жодного документу, який би свідчив про необхідність та поважність причин скасування вказаного в ухвалі обмеження.

Окремо суд звернув увагу на те, що заявник у заяві не зазначив заінтересованою особою позивача у справі, хоча його інтереси, відповідно до результатів розгляду заяви можуть зачіпатися.

Колегія суддів погоджується з такими мотивами для відмови у задоволенні заяви, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

При цьому ОСОБА_1 не довів належними і допустимим доказами законних підстав для скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

ОСОБА_1 у своїх поясненнях в судовому засіданні апеляційного суду посилався на те, що він не ухиляється від виконання рішення суду, оскільки у нього відсутня можливість його виконати, так як він у 2014 році втратив працездатність і йому було призначено ІІ групу інвалідності.

Однак заявником суду не було надано доказів, що вказана інвалідність йому була призначена раніше 2019 року, і що у нього відсутні кошти хоча б частково з 2013 року виконувати заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 січня 2013 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 коштів за договором поставки у сумі 22878 євро, моральної шкоди у сумі 20000 грн, судового збору в розмірі 2618 грн.

Свої доводи про необхідність виїхати на заробітки за кордон всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України він належними і допустимим доказами також не підтвердив, і до суду першої та апеляційної інстанції не надав ніяких контрактів з цього приводу.

Наведе свідчить, що районний суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його заяви за недоведеністю.

Таким чином, доводи скарги не знайшли свого підтвердження, висновки суду не спростовані, судом першої інстанції постановлено ухвалу із дотриманням вимог закону.

Тому суд апеляційної інстанції на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11 червня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.