Справа № 147/1234/17
Провадження № 22-ц/801/482/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дудіков А. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 рокуСправа № 147/1234/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя - доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Якименко М. М.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Кряж - Агро-1»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 29 листопада 2019 року, постановлене у складі судді Дудікова А. В. в смт. Тростянець, повне судове рішення складено 09 грудня 2019 року,-

в с т а н о в и в:

08 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до СТОВ Агрофірма «Кряж - Агро-1» про стягнення збитків за самовільне використання земельної ділянки, у якому ставила вимогу стягнути за самовільне використання земельної ділянки зі СТОВ «Кряж - Агро-1» на її користь збитки у сумі 80 000 грн.

Обґрунтовуючи позов, зазначила що вона є власником земельної ділянки площею 1.8915 га., розташованої на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У період з 2002 по 2017 роки цією земельною ділянкою самовільно користувався відповідач, чим наніс ОСОБА_1 збитки.

10 серпня 2017 року за № 308 на адресу відповідача було надіслано адвокатський запит з вимогою надати інформацію про те, чи укладався між СТОВ Агрофірма «Кряж-Агро-1» та ОСОБА_1 договір оренди спірної земельної ділянки у період з 2006 року по даний час, та чи проводилась державна реєстрація цього договору. Позивач просила надати належним чином завірену копію такого договору оренди земельної ділянки або угоди про продовження (пролонгацію) раніше укладеного договору оренди земельної частки (паю). Просила повідомити чи виплачувалася орендна плата за користування вищевказаною земельною ділянкою, а якщо ні то повідомити чи наявна заборгованість по орендній платі перед ОСОБА_1 . Станом на день звернення до суду відповіді від відповідача не отримала.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 29 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт порушення відповідачем її майнових прав, а саме не доведено використання відповідачем земельної ділянки у зазначений період, а розрахунок завданих збитків ґрунтується на припущеннях.

З таким рішенням не погодилася позивач ОСОБА_1 , 15 січня 2020 року подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що матеріалами справи повністю доведено факт використання відповідачем спірної земельної ділянки. Вказує, що основною підставою для відмови у позові стало те, що на думку суду між сторонами не укладався договір оренди, зазначає, що вона не вказувала про укладення договору оренди і не ставила питання про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати, а просила стягнути з відповідача шкоду завдану самовільним використанням її земельної ділянки.

Від відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку, відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивач ОСОБА_1 адвокат Молявчик О. В. апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав. Представник в судове засідання не з`явився, про день т а час судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Спірні правовідносини виникли між позивачем та відповідачем з приводу самовільного використання відповідачем земельної ділянки позивача.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1.8915 га., яка розташована на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 678260, виданого 28 липня 2006 року на підставі розпорядження Тростянецької районної державної адміністрації від 13 березня 2006 року № 78. Кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0146 (а.с. 8).

Згідно довідки наданої Цибулівською сільською радою Тростянецького району 17 серпня 2017 року № 126 на території сільської ради орендарем земельних ділянок (паїв) є господарство ПрАТ ПК «Поділля» та СТОВ а/ф «Кряж-Агро-1» (а.с. 26).

14 січня 2002 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Агрофірма «Кряж-Агро-1» було укладено договір оренди земельної частки (паю), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду земельну частку, пай розміром 2, 08 умовних кадастрових гектарів, термін дії договору - 5 років (а.с. 6).

З копії довідки виданої СТОВ «Кряж - Агро-1» (а.с. 7), вбачається, що за 2002 - 2006 роки ОСОБА_1 нараховувалась та видавалась орендна плата за оренду земельної частки (паю).

Згідно відповіді відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 18 серпня 2017 року №29-180-0.36/117-17, у відділі станом на 01 січня 2013 року відсутня будь-яка інформація щодо реєстрації договору оренди земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , площею 1,8915 га, що розташована на території Цибулівської сільської ради та посвідчена державним актом ЯБ № 678260 зареєстрованого 28 липня 2006 року (а.с. 28).

З довідок, виданих СТОВ Агрофірма «Кряж-Арго-1» с. Цибулівка, ОСОБА_1 вбачається, що у 2007, 2009, 2010 роках вона отримувала орендну плату за оренду належної їй земельної частки (паю) (а.с. 91-93).

Між сторонами виник спір з приводу самовільного використання земельної ділянки, що належить на праві власності та стягнення збитків, спричинених таким користуванням.

Для правильного визначення, чи є фактичне користування земельною ділянкою самовільним її заняттям, необхідно звернутися до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 № 963-IV.

Вказана норма під самовільним зайняттям земельної ділянки визначає будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності:

- відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду), або

- вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Отже, слід встановити факт використання земельної ділянки та відсутність правової підстави для такого використання

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, слід зазначити наступне:

ОСОБА_1 стверджує, що матеріали справи містять достатньо доказів використання її земельної ділянки відповідачем, проте не наводить жодного такого доказу. Позивач посилається, що факт обробітку підтверджено довідкою, яку СТОВ «Агрофірма «Кряж-Агро-1»: дійсно в матеріалах справи міститься довідка про доходи № 864 від 18 жовтня 2017 року (а.с. 10), проте слід зауважити, що ця довідка видана ПАТ «Продовольча компанія «Поділля» тому жодним чином не підтверджує факту обробітку землі відповідачем.

Також позивач зазначає, що суд не дав оцінки довідкам, виданих СТОВ Агрофірма «Кряж-Арго-1» с. Цибулівка, ОСОБА_1 в яких зазначено, що у 2007, 2009, 2010 роках вона отримувала орендну плату за оренду належної їй земельної частки (паю) (а.с. 91-93). Дійсно такі довідки наявні в матеріалах справи. Проте з їх змісту чітко вбачається, що ці довідки стосуються орендної плати за належний ОСОБА_1 земельний пай, про що вірно зазначив суд першої інстанції, а тому це не може бути доказом використання земельної ділянки, яка є окремим об`єктом власності.

За приписами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

В справі що розглядається обов`язок доказування самовільного використання відповідачем земельної ділянки покладається на позивача, що нею зроблено не було.

Отже, суд першої інстанції, оцінивши всі докази в сукупності, вірно встановив, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідач обробляє належну позивачеві на праві власності земельну ділянку. Доводи позову та апеляційної скарги зводяться лише до твердження власне самої позивачки про факт такого обробітку, проте цей факт не знайшов свого підтвердження ні в ході розгляду справи в суді першої інстанції, ні в ході розгляду справи в апеляційному суді.

Відтак, оскільки відшкодування збитків є похідною вимогою від доведеності факту самовільного використання земельної ділянки відповідачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, подана апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - залишенню без змін як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.

Оскільки дія рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 29 листопада 2019 року була зупинена в порядку ч. 4 ст. 359 ЦПК України до закінчення апеляційного розгляду, його дію слід поновити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 29 листопада 2019 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 29 листопада 2019 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

М. М. Якименко

Повне судове рішення складено 16 березня 2020 року.