Постанова

Іменем України

18 березня 2020 року

м. Київ

справа № 620/885/16-ц

провадження № 61-33542св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «АПК «Зачепилівське», державний реєстратор - приватний нотаріус Салімовська Марина Миколаївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Колтунової А. І., Кругової С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК «Зачепилівське» (далі - ТОВ «АПК «Зачепилівське»), державного реєстратора - приватного нотаріуса Салімовської М. М. про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 вересня 2016 року № 775 позивач отримала у спадщину земельну ділянку площею 4,104 га, що розташована на території Чернещинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області. Зазначена земельна ділянка належала батьку позивача - ОСОБА_2 , на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 10 листопада 2004 року, серія ХР № 064080, кадастровий номер :09:000:0051. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач указувала, що в 2010 році між ОСОБА_2 та ТОВ «АПК «Зачепилівське» укладений договір оренди землі від 17 грудня 2010 року № 162, відповідно до якого ОСОБА_2 передав, а ТОВ «АПК «Зачепилівське» прийняло у строкове платне користування (оренду) земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 4,1040 га, яка знаходиться на території Чернещинської сільської ради в Зачепилівському районі Харківської області та має кадастровий номер :09:000:0051. Зазначений договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Зачепилівському районі 16 травня 2011 року за реєстровим № 00327. Відповідно до пункту 3.1 зазначеного договору оренди землі від 17 грудня 2010 року № 162 його укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Водночас, їй стало відомо про існування ще одного договору оренди землі між ОСОБА_2 та ТОВ «АПК «Зачепилівське» від 27 листопада 2015 року № 14/2016, державна реєстрація якого відбулася вже після смерті ОСОБА_2 .

Позивач посилалась на те, що вона є власником спірної земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 вересня 2016 року. Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 68407400 їй стало відомо, що 26 травня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Салімовською М. М. на підставі рішення від 31 травня 2016 року № 29827151 було зареєстроване право оренди земельної ділянки, кадастровий номер :09:000:0051, на підставі договору оренди землі від 27 листопада 2015 року № 14/2016, укладеного між ОСОБА_2 як орендодавцем та ТОВ «АПК «Зачепилівське» як орендарем, термін оренди до 31 травня 2023 року.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати договір оренди землі від 27 листопада 2015 року № 14/2016, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «АПК «Зачепилівське», недійсним та визнати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Салімовської М. М. від 31 травня 2016 року № 29827151 щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :09:000:0051, та реєстрації права оренди земельної ділянки, на підставі договору оренди землі № 14/2016, укладеного (підписаного) 27 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «АПК «Зачепилівське», недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 18 січня 2017 року у складі судді Яценка Є. І. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 27 листопада 2015 року № 14/2016, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «АПК «Зачепилівське».

Визнано недійсним рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Салімовської М. М. від 31 травня 2016 року № 29827151 щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :09:000:0051 та реєстрації права оренди земельної ділянки, на підставі договору оренди землі № 14/2016, укладеного (підписаного) 27 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «АПК «Зачепилівське».

Суд першої інстанції виходив із того, що на момент прийняття спадщини державна реєстрація права оренди земельної ділянки за договором оренди землі від 27 листопада 2015 року № 14/2016 не здійснена, тобто цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення між ОСОБА_2 та ТОВ «АПК «Зачепилівське» під час укладення зазначеного договору оренди землі, не виникли, а отже, таких прав та обов`язків не набув і позивач.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 рокуапеляційну скаргу ТОВ «АПК «Зачепилівське» задоволено.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 18 січня 2017 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що той факт, що на час вчинення реєстраційного запису від 31 травня 2016 року№ 29827151 про право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 , останній помер - не свідчить про неправомірність дій нотаріуса, оскільки свідоцтво про право на спадщину було отримано позивачем лише 19 вересня 2016 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року зазначену справу призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року зупинено касаційне провадження у справі № 620/885/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «АПК «Зачепилівське», державного реєстратора приватного нотаріуса Салімовської М. М. про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 322/1178/17.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у позові, не врахував, що на момент прийняття нею спадщини після смерті її батька державна реєстрація права оренди земельної ділянки за договором оренди землі від 27 листопада 2015 року не була здійснена, а тому цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення між ОСОБА_2 та ТОВ «АПК «Зачепилівське» під час укладення зазначеного договору оренди землі, не виникли.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17 грудня 2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ «АПК «Зачепилівське» укладений договір оренди землі від 17 грудня 2010 року № 162, відповідно до якого ОСОБА_2 передав, а ТОВ «АПК «Зачепилівське» прийняло у строкове платне користування (оренду) земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 4,1040 га, яка знаходиться на території Чернещинської сільської ради в Зачепилівському районі Харківської області та має кадастровий номер :09:000:0051. Зазначений договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Зачепилівському районі 16 травня 2011 року за реєстровим № 00327.

Відповідно до пункту 3.1 зазначеного договору оренди землі від 17 грудня 2010 року № 162, його укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

27 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «АПК «Зачепилівське» укладений новий договір оренди землі від 27 листопада 2015 року № 14/2016, відповідно до якого строк оренди визначено до 31 травня 2023 року, поновлено нормативну грошову оцінку земельної ділянки, на підставі якої визначається сума річної орендної плати.

У пункті 17 сторони визначили, що цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним. Право оренди землі підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Державна реєстрація зазначеного договору вчинена приватним нотаріусом Салімовською М. М. 26 травня 2016 року.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 вересня 2016 року ОСОБА_1 отримала у спадщину після смерті ОСОБА_2 земельну ділянку площею 4,104 га, що розташована на території Чернещинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області. Зазначена земельна ділянка належала батьку позивача - ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 10 листопада 2004 року, серія ХР № 064080, кадастровий номер :09:000:0051.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон) передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Відповідно до статті 18 цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Отже, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Обов`язок забезпечити державну реєстрацію договору оренди покладено на орендаря.

Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19).

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідків.

Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками апеляційного суду про те, що укладення сторонами договору оренди землі від 17 грудня 2010 року № 162 наступного договору оренди землі від 27 листопада 2015 року на новий строк вимогам закону не суперечить.

Оскільки відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди землі від 27 листопада 2015 року, то відсутні підстави і для визнання недійсним рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області - Салімовської М. М. від 31 травня 2016 року № 29827151 щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :09:000:0051 та реєстрації права оренди земельної ділянки, на підставі договору оренди землі від 27 листопада 2015 року № 14/2016.

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення).

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (частина 1 та частина 2 статті 126 ЗК України).

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що той факт, що на час вчинення реєстраційного запису від 31 травня 2016 року № 29827151 про право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 , останній помер - не свідчить про неправомірність дій нотаріуса, оскільки свідоцтво про право на спадщину було отримано позивачем лише 19 вересня 2016 року.

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що на момент прийняття позивачем спадщини після смерті її батька державна реєстрація права оренди земельної ділянки за договором оренди землі від 27 листопада 2015 року не була здійснена, а тому цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення між ОСОБА_2 та ТОВ «АПК «Зачепилівське» під час укладення зазначеного договору оренди землі, не виникли, є необґрунтованими.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що усуді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк