Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2020 Справа №607/14606/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В., представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Тернопільської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Тернопільської міської ради просить визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 43,7 кв.м. та житловою 37,7 кв.м.

В обґрунтування позову посилається на ту обставину, що для покращення побутових умов, нею за власні кошти, здійснено перепланування спірної квартири шляхом проведення добудови, інші мешканці та на той час власник гуртожитку ВАТ ТО «Текстерно» не заперечили проти проведеної добудови. Рішенням Тернопільської міської ради від 21 серпня 2008 року погоджено прийняття в комунальну власність міста, зокрема гуртожитку в якому проживає позивач. У 2015 році звернулася до відповідачів про приватизацію займаного нею житла. Однак, їй було передано у власність кімнату АДРЕСА_2 . Хоча, займана нею житлова площа складає 43,7 кв.м. Звернувшись до відповідачів з проханням передати їй у власність займане нею житлове приміщення загальною площею 43,7 кв.м. в гуртожитку за адресою АДРЕСА_3 , отримала відмову, у зв`язку із тим, що реконструкція житла не погоджена у встановленому законодавством порядку. У зв`язку з чим просить визнати за нею право власності на вищевказану квартиру.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила суд позов задоволити.

Представник відповідачів в судове засідання не з`явився, подавши попередньо суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечив.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи.

ОСОБА_2 , з 18 жовтня 1983 року по 02 серпня 2000 року працювала у ВАТ ТО «Текстерно», що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .

01 березня 1995 року ОСОБА_2 , як працівнику ВАТ ТО «Текстерно» видано ордер №45 на житлову площу в гуртожитку на склад сім`ї на зайняття житлової площі в кімнаті АДРЕСА_1 .

03 травня 2007 року позивач звернулася до Голови правління ВАТ «Текстерно» і отримала дозвіл на добудову до кімнати АДРЕСА_1 та провела добудову, що підтверджується інвентаризаційною справою на будинок АДРЕСА_4 , станом на 06.09.2010 року.

Рішенням Тернопільської міської ради від 21 серпня 2008 року №5/20/8 погоджено прийняття в комунальну власність міста, зокрема, гуртожитку за адресою АДРЕСА_4 .

На виконання вказаного рішення виконавчий комітет Тернопільської міської ради 12 вересня 2008 року прийняв рішення №1766, яким оформив право власності за Тернопільською міською радою, зокрема, на гуртожиток за адресою АДРЕСА_4 .

Рішенням Тернопільської міської ради від 05.10.2010 року №5/39/5 надано дозвіл на приватизацію жилих приміщень у гуртожитку по АДРЕСА_4 .

У 2015 році позивач звернулася до відповідачів із заявою про приватизацію займаного нею житла.

ОСОБА_2 було передано у власність кімнату АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21.05.2015 року НОМЕР_2 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.06.2015 року №39791297.

12 серпня 2020 року позивач звернулася до відповідачів з проханням вирішити питання щодо передачі їй у власність займаного мною житлового приміщення загальною площею 43,7 кв.м. в гуртожитку за адресою АДРЕСА_3 .

18 серпня 2020 року позивач отримала відмову у зв`язку з тим, що реконструкція її житла не погоджена у встановленому законодавством порядку, що підтверджується листом від 18.08.2020 року №8912/08-Ф.

Згідно звіту про проведення технічного обстеження від 30.07.2020 року встановлено, що за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта, встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації квартири АДРЕСА_1 .

09 червня 2020 року на замовлення ОСОБА_2 , Приватним проектно-науково-виробничим підприємством «Євростиль» виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно технічної характеристики житлових і допоміжних приміщень квартири АДРЕСА_1 , квартира посімейного заселення розташована на другому поверсі п`ятиповерхового цегляного будинку та складається з 2-х кімнат житловою площею 37,7 кв.м., загальною площею 43,7 кв.м.

Здійснені перепланування квартири позивача не порушують права інших мешканців, що підтверджується Списком мешканців будинку за адресою АДРЕСА_4 , що погоджують оформлення у власність квартири АДРЕСА_5 , з проведеною ОСОБА_2 добудовою.

Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на безоплатне отримання у власність (приватизацію) займаних приміщень у гуртожитках мають громадяни, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам у власність житлових приміщень у гуртожитках.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Приватизація жилих і нежилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад, які раніше були самовільно переплановані, може відбуватися після визнання перепланування таким, що відповідає законодавству України щодо технічних умов і будівельних норм до житла.

Статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло.

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.

Згідно п. 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396, передача квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках які на момент набрання чинності Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" перебували у комунальній власності, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» перебували у державній власності, у власність громадян здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (після передачі/прийняття гуртожитку у власність відповідної територіальної громади).

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Житлового Кодексу Української PCP громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

В силу ч.2 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У відповідності до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Згідно Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, 1963 року, (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Відповідно до правового висновку, наведеного у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, у Цивільному кодексі України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна», вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва», «об`єкт будівництва», однак прямого визначення цих понять не міститься.

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку (ч. 2 ст. 383 ЦКУ).

Переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів (ст. 152 ЖКУ).

Враховуючи вищезазначене, а також вимоги п. 4 Правил користування приміщеннями, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

Таким чином, здійснена позивачем добудова відповідає всім вимогам ДБН та санітарним нормам, оскільки згідно результатів технічного обстеження на предмет визначення можливості або не можливості надійної та безпечної експлуатації об`єкта були оглянуті його основні несучі та огороджувальні конструкції квартири АДРЕСА_1 та встановлено їх готовність до експлуатації.

Із змісту Списку мешканців будинку за адресою АДРЕСА_4 , вбачається, що вони погоджують оформлення у власність квартири АДРЕСА_5 , з проведеною ОСОБА_2 добудовою.

Вищезгадані обставини свідчать про відсутність порушення прав третіх осіб, оскільки з приводу здійсненої прибудови суду не надано доказів в підтвердження конфліктів і спорів з іншими мешканцями і власниками квартир у житловому будинку. Не заперечують проти позову і відповідачі.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що в даному випадку права позивача підлягають захисту, шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст. 328, 355, 370, 392 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Тернопільської міської ради про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п. 15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач: Виконавчий комітет Тернопільської міської ради, вул. вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, .

Відповідач: Тернопільська міська рада, вул. вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, .

Повний текст виготовлено 03 грудня 2020 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк