Постанова

Іменем України

18 березня 2020 року

м. Київ

справа № 390/43/18-ц

провадження № 61-17267св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В.С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В.М., Кузнєцова В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 березня 2019 року у складі судді: Пасічника Д.І. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 липня 2019 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Дьомич Л. М., Кіселика С. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила розділити спільне сумісне майно подружжя і визнати право власності по 1/2 частині за кожним на будівельні матеріали та приладдя, використані в ході будівництва літньої кухні літера Г, сараю літера Й, складу літера Ж, З, очисної літера К, ангару літера Л, ангару літера Л1, ангару літера Л2, ангару літера Л3 за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,1567 гектарів, кадастровий номер :51:000:0002, для ведення особистого селянського господарства, розташованої за вказаною адресою.

Позов мотивований тим, що рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2016 року, з врахуванням рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 березня 2017 року, в задоволенні позовних вимог щодо поділу вказаної земельної ділянки і спірних будівельних матеріалів та приладдя, що були використанні для будівництва цілісного майнового комплексу фермерського господарства « Костенка М.І. », стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі 2 830 900 грн. за 1/2 частку вартості вказаного майна відмовлено. За висновком суду ОСОБА_1 має право отримати свою частку від вказаного майна в разі виходу з фермерського господарства.

Разом з тим, 17 жовтня 2017 року їй стало відомо, що саме її чоловік - ОСОБА_2 , а не фермерське господарство «Костенка М.І.», виконав будівельно-монтажні роботи з реконструкції житлового будинку та будівництва господарських будівель ( прибудова літ. «АГ», прибудова літ. «Б1» літня кухня літ. «Г», сарай літ. «Й», склад літ. «Ж», «З», очисна літ. «К», ангар літ. «Л», «Л1», «Л2», «ЛЗ») в домоволодінні по АДРЕСА_1 , у зв`язку чим вважає незакінчене будівництво господарських будівель спільним сумісним майном подружжя та просить провести їх поділ.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Кіровоградської області від 12 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач не надала доказів належності спірного майна до спільної сумісної власності подружжя, судом вже вирішувалось питання про їх поділ і позивач жодним чином не спростувала висновки, викладені в рішенні апеляційного суду Кіровоградської області від 16 березня 2017 року, що вказане майно перебуває на балансі фермерського господарства.

Земельна ділянка з кадастровим номером :51:000:0002 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , а не спільною сумісною власністю подружжя, тому поділу між сторонам не підлягає.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 30 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Кіровоградської області від 12 березня 2019 року без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення місцевого та апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди помилково прийшли до переконання про недоведеність позовних вимог та не врахували висновків Великої Палати Верховного Суду по справі №372/504/17, згідно яких на майно набуте в шлюбі поширюється презумпція спільного права власності подружжя, а тягар доказування обставин необхідних для спростування вказаної презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Також, вказує, що перебування на балансі фермерського господарства «Костенка М . І.» будівельних матеріалів не доводять права власності юридичної особи на об`єкт незавершеного будівництва, а сам баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна.

При цьому, слід врахувати, що відповідно до висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 12 червня 2007 року у справі №4/793, баланс підприємства не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

Відзив до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У грудні 2019 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26 жовтня 1990 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2015 року.

На підставі договору купівлі-продажу від 28 березня 1997 року ОСОБА_2 придбав житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

25 лютого 2014 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,1567 гектарів кадастровий номер :51:000:0002 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

01 березня 2015 року засноване фермерське господарство « Костенка М.І. », і згідно п.п. 1.1, 1.4 Статуту ФГ засновником і головою господарства є ОСОБА_2 , членами господарства є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Вказаним рішенням також встановлено, що спірна земельна ділянка, площею 0,1567 гектарів, кадастровий номер :51:000:0002, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 57 СК України є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , а будівельні матеріали перебувають на балансі фермерського господарства, входять у його вартість та знаходяться у його володінні.

Факт перебування спірних будівельних матеріалів та приладдя, використаних в ході будівництва, на балансі фермерського господарства «Костенко М.І.» сторонами не оспорюється.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі частиною 1 статі 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 CК України встановлено рівність прав дружини та чоловіка на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статями 69, 70 СК України закріплено право дружини та чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а також правило про те, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом статті 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про фермерське господарство» майно фермерського господарства належить йому на праві власності.

Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін.

У власності фермерського господарства може перебувати будь-яке майно, в тому числі земельні ділянки, житлові будинки, господарські будівлі і споруди, засоби виробництва тощо, яке необхідне для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і набуття якого у власність не заборонено законом.

Фермерське господарство має право здійснювати відчуження та набуття майна на підставі цивільно-правових угод.

Порядок володіння, користування і розпорядження майном фермерського господарства здійснюється відповідно до його Статуту, якщо інше не передбачено угодою між членами фермерського господарства та законом.

Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються Статутом фермерського господарства.

Майнові спори між фермерським господарством та його членами вирішуються судом.

Висновок щодо вирішення схожих правовідносин викладений у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, відповідно до якого грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об`єкт - право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання.

Отже, якщо один з подружжя є учасником фермерського господарства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Аналогічної позиції Верховний Суд України дотримався і у справі № 6-79цс13 (постанова від 02 жовтня 2013 року) та у справі № 6-61цс13 (постанова від 03 липня 2013 року).

Суд першої та апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, правильно встановили характер спірних правовідносин та врахували, що будівельні матеріали та приладдя, використані в ході будівництва, перебуваються на балансі фермерського господарства « Костенка М.І. », а відтак, в силу викладеного, відсутні будь-які правові підстави для визнання права власності по Ѕ частці за кожним на це майно.

Окрім цього, судами вірно зазначено, що земельна ділянка загальною площею 0,1567 гектарів, кадастровий номер :51:000:0002, для ведення особистого селянського господарства, розташована по АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , що не підлягає поділу, як спільне майно подружжя, оскільки вона набута ОСОБА_2 внаслідок її приватизації.

При цьому, посилання ОСОБА_1 на те, що при ухваленні судових рішень мала бути врахована презумпція спільного права власності подружжя є необґрунтованим, оскільки спірні будівельні матеріали та приладдя, використані в ході будівництва, перебувають на балансі фермерського господарства, членом якого вона є, і їх поділ має відбуватися в іншому порядку, а вказана земельна ділянка є особистою приватною власністю ОСОБА_2 та поділу не підлягає.

Доводи касаційної скарги з приводу того, що сам факт перебування на балансі фермерського господарства «Костенка М.І.» вказаних будівельних матеріалів та приладдя використаних в ході будівництва не доводить права власності такої юридичної особи на об`єкт незавершеного будівництва, в силу викладеного, спростовуються, зокрема положенням статей 19, 20 Закону України «Про фермерське господарство».

Таким чином, з урахуванням зазначених норм права та встановлених обставин, суди дійшли вірного висновку про необґрунтованість заявлених вимог.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 березня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов