ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року м. Чернівці Справа № 722/898/20

Провадження №22-ц/822/971/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Скрипка С.В.,

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Побережної О.Д., дата складання повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в подальшому позовна заява подавалась у новій редакції.

Посилалось на те, що відповідно до договору № б/н від 19.02.2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в подальшому кредитний ліміт було збільшено до 6000 грн, із сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач належним чином умови договору не виконувала, внаслідок чого у неї перед позивачем станом на 15.04.2020 року виникла заборгованість в розмірі 173721,87 грн, яка складається з наступного:

- 5706,29 грн - заборгованість за тілом кредиту;

- 166115,64 грн - заборгованість за відсотками;

- 1899,94 грн - пеня.

Мотивуючи тим, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 19.02.2010 року у розмірі 133367 грн 84 коп. яка складається з наступного:

-5706,29 грн - заборгованість за кредитом;

-127661,55 грн - забогованість по відсоткам за період з 26.08.2013 по 30.11.2019 років.

Заочним рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.02.2010 року в розмірі 5902 грн 42 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині неповного стягнення відсотків скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не врахував, що у заяві позичальника зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом - 3% на місяць, тип кредитної картки - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та початкову суму кредитного ліміту - 500 грн. Також суд не врахував надану банком довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписану відповідачем, якою визначено, зокрема, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачений ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 133 367 грн 84 коп., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, що є підставою для відмови в участі представника апелянта в перегляді судового рішення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилався на те, що розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення відсотків за кредитом, суд першої інстанції вважав, що відсотки слід стягнути за первісною відсотковою ставкою 36% річних (3% на місяць), погоджені сторонами, однак стягнув лише частину заборгованості за відсотками станом на 01.04.2015 року, а в стягненні відсотків за період з 02.04.2015 року до 30.11.2019 року відмовив у зв`язку з відсутністю спеціальних знань.

Апеляційний суд не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, оскільки обов`язком суду є встановити розмір невиконаних зобов`язань та захистити порушене право у спосіб, передбачений процесуальним законом.

Як зазначено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 10.10.2019 року справа №320/8618/15-ц провадження №61-4393сво18 на суд покладено обов`язок з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми, які підлягають стягненню. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства.

Суд виходить з того, що учасниками справи не спростовано встановлені судом обставини наявності кредитних відносин та заборгованості за тілом кредиту в сумі 5706,29 грн, отже предметом перевірки правильності ухвалення рішення є правомірність відмови у стягненні відсотків з 02.04.2015 по 30.11.2019 років.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 1056-1 ЦК України (в редакції станом на час укладення кредитного договору 19.02.2010 року) визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Довідкою АТКБ «ПриватБанк» підтверджується, що ОСОБА_1 отримала 19.02.2010 року картку № НОМЕР_1 , яка в подальшому була пролонгована тричі, а саме 04.10.2013 року, 15.03.2017 року, та 02.06.2017 року, остання зі строком дії до кінця березня 2021 року (а.с.14).

Відсотки за користування кредитом, передбачені договором, нараховуються та стягуються до закінчення дії договору, після цього вимоги пред`являються виключно в порядку ст. 625 ЦК України (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду по справі №444/9519/12, провадження №14-10цс 18 від 28 березня 2018 року зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно наданих банком додаткових пояснень по розрахунку заборгованості, вбачається, що залишок поточної заборгованості за наданим кредитом не змінився, тобто погашення кредиту не відбулося. Однак, в цей же період відбулося часткове погашення відсотків.

Будучи повідомленою особисто, а саме (17.07.2020 року а. с. 56, 24.09.2020 року а. с. 62) ОСОБА_1 не подала до суду будь яких заперечень та не заявила про застосування строків позовної давності.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України) та в силу ч.4 ст.267 ЦК України наслідки спливу позовної давності застосовуються за заявою сторони у спорі.

Справа була розглянута в загальному порядку, заява про сплив позовної давності звернення із позовом до суду відповідачем не подавалась.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що за період з 02.04.2015 року по 30.11.2019 року, який становить - 1477 днів, сума нарахованих відсотків із розрахунку відсоткової ставки, яка вказана в заяві (а.с.15) 3% місячних, становить: 5706,29 грн *36%/360*1477=8428,19 грн.

У зв`язку з цим розрахунок банку, згідно якого розмір нарахованих відсотків 10005,28 грн, є невірним, про те інформація про погашення в рахунок сплати відсотків суми 1992,13 грн має бути врахована саме із розміру 8428,19 грн, різниця від чого становить 6436,06 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за період з 02 квітня 2015 року до 31 листопада 2019 року в сумі 6436,06 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту «в» частини першої статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно матеріалів справи позивач АТ КБ «Приватбанк» при поданні позову сплатив судовий збір в сумі 2102 грн, при поданні апеляційної скарги на рішення суду - в сумі 3153 грн.

Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору в загальній сумі 252,20 грн, із яких: 100,9 грн сплачених при поданні позову та 151,30 грн сплачених при поданні апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08 жовтня 2020 року в частині відмови у стягненні відсотків за період 02 квітня 2015 року по 30 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість зі сплати відсотків за кредитним договором № б/н від 19 лютого 2010 року в період з 02 квітня 2015 року по 30 листопада 2019 року в сумі 6436 (шість тисяч чотириста тридцять шість гривень) 06 копійок.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати в сумі 252 гривні 20 копійок.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк