КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2-4558/2010
Провадження № 4-с/552/18/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2020 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді Турченко Т.В.

При секретарі Силка І.О.

За участю адвоката-Панченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Київського відділу державного виконавчої служби в місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Гизили Дмитра Андрійовича. Скаргу обґрунтовуючи тим, що на виконанні Київського відділу державної виконавчої служби в місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження №50795482 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 1661110,58 грн. Державний виконавець постановою від 15.11.2019 року наклав арешти на грошові кошти, які перебувають на рахунку в АТ «Приватбанк», який використовується для отримання пенсії. Просила скасувати накладений арешт.

У судовому засіданні представник скаржника адвокат Панченко О.О. підтримала скаргу, просила її задовольнити з підстав, що викладені у скарзі.

Представник Київського відділу державного виконавчої служби в місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явився, попередньо надав суду заяву про розгляд скарги у його відсутності, проти задоволення скарги заперечує.

Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» та представника Київського відділу державного виконавчої служби в місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми).

Заслухавши представника скаржника Панченко О.О., вивчивши та дослідивши матеріали скарги та надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що на виконанні Київського відділу державного виконавчої служби в місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження №50795482 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 1661110,58 грн.

В рамках виконання вказаного виконавчого провадження головним державним виконавцем Київського відділу державного виконавчої служби в місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Гизилою Дмитром Андрійовичем накладений арешт на кошти, які містяться на рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Правомірність своїх дій під час виконання судового рішення та відсутність порушення прав сторін виконавчого провадження доводить державний виконавець.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Частинами першою-третьою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт майна. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини другої статті 70 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліментів), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бити відраховано не більше як 20 відсотків пенсії.

Статтею 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги,що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №25рп/2009 від 07 жовтня 2009 року зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Норми статті 41 Конституції України встановлюють права приватної власності.

Відповідно до ч.2 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України"Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

З огляду на викладене, винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на грошові кошти боржника, що містяться на будь-яких рахунках, відкритих боржником в банківських установах, звернення стягнення на які не заборонено законом та належать боржнику не є неправомірним.

Статтею 70 цього ж Закону визначено порядок та розмір відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника.

Як вбачається з матеріалів скарги, заявником додано роздруківку з банківської установи щодо відкриття банківського рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» для отримання пенсії.

На даний час рахунок ОСОБА_1 арештовано повністю, що позбавляє скаржника отримувати кошти, які залишились після перерахунку банком коштів державному виконавцю для виконання виконавчого провадження. І позбавляє ОСОБА_1 розпоряджатись своїми коштами на власний розсуд, для задоволення життєво-необхідних потреб: харчування, лікування, придбання одягу, сплати комунальних послуг.

Приймаючи до уваги, що законодавець визначив розмір та порядок відрахувань із зазначеного доходу заявника, її скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.447-450 ЦПК України,суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Гизили Дмитра Андрійовича щодо накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 на картковому рахунку № НОМЕР_1 відкритому в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» постановою про арешт коштів боржника від 15.11.2019 року у виконавчому провадженні №50795482.

Зобов`язати державного виконавця примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Гизили Дмитра Андрійовича скасувати накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 на картковому рахунку № НОМЕР_1 відкритому в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» постановою про арешт коштів боржника від 15.11.2019 року у виконавчому провадженні №50795482.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів до Полтавського апеляційного суду.

Головуючий Т.В.Турченко