Справа № 635/9004/18
Провадження № 2/645/509/20

Р І Ш Е Н Н Я
10 березня 2020 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Алтухової О.Ю.,
секретар судових засідань Волкова А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САНОІЛ" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2018 року по вищевказаній цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, по справі призначено судове засідання.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2019 року вказана цивільна справа передана до Фрунзенського районного суду м. Харкова для розгляду за підсудністю.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2019 року справу прийнято до провадження судді, по справі призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.
Сторонами не подано заяв та клопотань про розгляд справи в загальному порядку.
Відповідач 16 квітня 2019 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає. Окрім того зазначає, що відповідно до наказу ТОВ «САНОІЛ» №13/02-1к від 13 лютого 2017 року про прийняття на роботу, відповідач був прийнятий на роботу до автоколони №1 на посаду водієм автотранспортних засобів. Вказаний наказ не містить умов праці, посадові обов`язки, відповідальність працівника та роботодавця. В позові позивачем не вказано які саме обов`язки було покладено на відповідача, посадова інструкція з відміткою про ознайомлення відповідача з її умовами суду не надана. Тому відповідач вказує, що позивачем не надано доказів, що відповідач завдав шкоди під час виконання трудових обов`язків, які б мали бути відображені у посадовій інструкції. Крім того, відповідач зазначає, що застосування подорожніх листів суб`єктами господарювання, що експлуатують колісні транспорті засоби, стало не обов`язковим з 14 серпня 2011 року, типові форми подорожніх листів були скасовані 10 грудня 2013 року. На Подорожній лист № 893348 позивач посилається, як на підставу повної матеріальної відповідальності відповідача, проте він не встановлює відповідальності для відповідача за збереження транспортного засобу, та використовується з іншою метою, тому відсутні підстави для застосування п.2 ч.1 ст.134 КЗпП України.
23 квітня 2019 року представником позивача ОСОБА_2 , до суду надано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій представник зазначає, що сторона позивача не погоджується з наданим відзивом на позовну заяву. Так, відповідач був прийнятий на роботу до ТОВ «САНОІЛ» водієм автотранспортних засобів 14 лютого 2017 року, згідно наказу №13/02-1К від 13 лютого 2017 року. Відповідач підтвердив, що він ознайомлений з наказом, посадовою інструкцією, проінформований про умови праці тощо. Відповідач з моменту прийняття на роботу та до моменту ДТП працював водієм майже рік, що свідчить про обізнаність відповідача зі своїми трудовими обов`язками. Окрім того, відповідач пропрацювавши водієм автотранспортних засобів у ТОВ «САНОІЛ» майже рік, та виконавши десятки рейсів з перевезення вантажу, був добре обізнаний про суть виконуваної роботи, знав зміст своїх трудових обов`язків та мав значний практичний досвід роботи. Факт того що відповідач виконував трудові обов`язки окрім долучених позивачем до матеріалів справи доказів підтверджує також пояснювальна записка відповідача. В зв`язку з чим, відповідач має нести повну матеріальну відповідальність перед позивачем на підставі ч.1 ст.134 КЗпП України. Заборон щодо застосування подорожніх листів з 14.08.2011 року чинне законодавство не містить, тому позивач законно використовує їх під час здійснення господарської діяльності. Вичерпного переліку разових документів ані КЗпП України ані Постанова Пленуму ВСС України №12 від 11.12.2015 року не містять. Подорожній лист використовується лише раз, під час експлуатації конкретних автотранспортних засобів протягом певного строку, і не може бути використаний повторно або декілька разів. Отже, подорожній лист є разовим документом. Подорожній лист № 893348 вантажного автомобіля в міжнародному сполученні від 31 січня 2018 року містить особистий підпис відповідача про те, що він прийняв автотранспортні засоби , вказані у подорожньому листі, в технічно справному стані. З урахуванням викладеного позивач вважає що існують всі підстави для настання повної матеріальної відповідальності.
30 травня 2019 року представник відповідача ОСОБА_3 надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких не погодився з тим, що відповідач ознайомлений з посадовою інструкцією. Окрім того зазначає, що транспортний засіб не є майном та іншими цінностями, отриманими працівником під звіт відповідно до довіреності чи іншого документа в розумінні ст. 134 КЗпП України. В даному випадку транспортний засіб виступає засобом виробництва, який використовує працівник, виконуючи свої безпосередні трудові обов`язки. В зв`язку з викладеним представник відповідача вказує, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме просить стягнути з відповідача відшкодування завданої шкоди у розмірі середньомісячного заробітку за останні 2 місяця роботи на ТОВ «САНОІЛ», відповідно до довідки про доходи (а.с. 102-103).
У судовому засіданні представник позивача Фещук В.В., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в межах середньомісячного розміру заробітної плати в сумі 4103,60 грн.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 13.02.2017 року відповідача ОСОБА_1 було прийнято у ТОВ «САНОІЛ» до автоколони №1 водієм автотранспортних засобів згідно наказу про прийняття на роботу №13/02-1К від 13.02.2017 року. 14 лютого 2017 року ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом та посадовою/робочою інструкцією, проінформований про умови праці, небезпечні/ шкідливі виробничі фактори, з умовами праці погодився, про що свідчить особистий підпис відповідача (а.с. 16).
Відповідно подорожньому листу №893348 вантажного автомобіля в міжнародному сполученні від 31 січня 2018 року відповідач прийняв автомобіль DAF державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа, НОМЕР_3 , у технічно справному стані (а.с. 23).
З постанови Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16 березня 2018 року по справі № 645/783/18 вбачається, що ОСОБА_1 03.02.2018 року о 15 год. 30 хв., керуючи автомобілем DAF ХF 105.410, державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом SCHWARZ MULLER, державний номерний знак НОМЕР_2 , не дотримався безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, внаслідок чого з`їхав на узбіччя, де відбулося перекидання транспортного засобу на дах разом з напівпричепом. Автомобіль отримав механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 12.1, 1,2,3 "б" Правил дорожнього руху України. Судом встановлено наявність в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн (а.с. 26).
На адресу ТОВ «САНОІЛ» від Т.Е.L.S Ltd надійшла Претензія №12/89 від 20 лютого 2018 року на суму 2 107,60 євро, в якій зазначено, що виявлено нестачу вантажу, а саме ячменю органічного в розмірі 9 580 тон, за даним фактом отримана претензія від замовника на суму 2 107,60 євро (еквівалент 70 414,92 грн.), в зв`язку зі втратою вантажу під час перевезення, тому керуючись ст.ст. 17 та 23 Конвенції КДПГ запропоновано ТОВ «САНОІЛ» відшкодувати збитки (а.с. 27-28).
14 грудня 2017 року між ТОВ «САНОІЛ», як страхувальником, та ПАТ СК «Колоннейд Україна», як страховиком, укладено Генеральний договір добровільного страхування наземного транспорту № CAS0039873. Відповідно п.п.1.1 Договору страховик бере на себе зобов`язання при настанні страхового випадку відшкодувати страхувальнику/ вигодонабувачу нанесену матеріальну шкоду відповідно до умов цього договору та в межах страхової суми, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхову премію у визначеному розмірі та в узгоджені сторонами цього договору строки (а.с. 31-41).
Предметом страхування за вказаним договором є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з: володінням, користуванням та розпорядженням майном; з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди третій особі або її майну; з життям, здоров`ям та працездатністю осіб, які знаходяться у застрахованому транспортному засобі. Окрім того, договором врегульовано порядок укладання додаткових угод, порядок сплати страхової премії та інші питання.
Так, відповідно до п.5 договору, по кожному страховому випадку встановлюється безумовна франшиза частина збитку, що не відшкодовується страховиком.
Відповідно страховому акту № 180203.01 від 12 березня 2018 року розмір збитку склав 70 414,92 грн, франшиза 5000,00 грн. (а.с.69)
26 липня 2018 року з відповідачем було припинено трудовий договір на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, що підтверджується наказом №26/07-1К від 26.07.2018 року (а.с.17).
Згідно ст.6 Закону України «Про страхування» видами добровільного страхування можуть бути, зокрема, страхування наземного транспорту (крім залізничного), страхування вантажів та багажу (вантажобагажу), та інші.
Відповідно ст.9 Закону України «Про страхування» франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 130 КзПП працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КзПП працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.
Статтею 134 КЗпП України визначено випадки, коли відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Зокрема у п.2 ч.1 ст.134 КЗпП України повну матеріальну відповідальність працівника, передбачено, якщо майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.
З положень п.2 ч.1 ст.134 КЗпП вбачається, що вказана норма може бути застосована при наявності таких обставин: 1) шкода має бути заподіяна під час виконання працівником своїх трудових обов`язків; 2) майно було передано під відповідальність працівника за разовим документом.
Представник відповідача наполягав на тому, що позивачем не доведено факту виконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків під час спричинення шкоди ТОВ «САНОІЛ»; не доведено, що подорожній лист може бути тим самим разовим документом, про який йдеться у вказаній вище нормі закону; окрім того, в даному випадку транспортний засіб не є майном та/або іншими цінностями, отриманими працівником під звіт відповідно до довіреності чи іншого документа в розумінні п.2 ч. 1 ст.134 КЗпП, а виступає засобом виробництва, який використовує працівник, виконуючи свої безпосередні трудові обов`язки.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що у кожному випадку суд зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.
Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є:
1) пряма дійсна шкода;
2) протиправна поведінка працівника;
3) вина в діях чи бездіяльності працівника;
4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.
Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.
Судом встановлено, що в результаті ДТП, яка сталася 03.02.2018 року з вини відповідача, позивачу було завдано шкоду, яка полягала, в тому числі, у пошкодженні майна підприємства (транспортних засобів) та часткової втрати вантажу.
Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій.
Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. Вина працівника - це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
Необережність працівника, яка спричинила шкоду, як правило, полягає в недостатній передбачливості при виконанні трудових обов`язків: працівник або не передбачив негативних наслідків своєї дії чи бездіяльності, хоча міг і повинен був передбачити їх; або передбачив, однак легковажно понадіявся їх попередити.
У даному випадку, враховуючи встановлені постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 березня 2018 року по справі № 645/783/18 обставини, суд вважає, що працівник ТОВ «САНОІЛ» ОСОБА_1 , порушуючи правила дорожнього руху, усвідомлював, що в його діях не виявляється належна турботливість про збереження майна підприємства, та передбачав можливість настання прямої дійсної шкоди, але легковажно розраховував запобігти цим наслідкам, у зв`язку із чим має місце необережна вина працівника у формі самовпевненості.
Причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім). Прямий зв`язок - це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника. У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності.
У даній справі шкода, спричинена ТОВ «САНОІЛ» безпосередньо випливає з дій працівника ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що транспортні засоби були одержані відповідачем, який знаходився з позивачем у трудових відносинах, за подорожнім листом № 893348 від 31 січня 2018 року серії 12 ААБ для виконання перевезення вантажу по маршруту: Україна Голландія Україна (а.с.23).
Слід відмітити, що чинним законодавством про працю не закріплено поняття та переліку «інших разових документів» про які йдеться у п.2 ч. 1 ст. 134 КзПП.
Якщо звернутися до роз`яснень, наданих з цього приводу, судами вищих інстанцій, зокрема у Постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 12 від 11.12.2015 року «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю», під іншими разовими документами слід розуміти: накладні, відомості, рахунки-фактури, тощо, передбачені відповідними правилами забезпечення первинного бухгалтерського обліку.
Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ є документом, який містить відомості про господарську операцію.
У ч. 2 ст. 9 вказаного Закону закріплені обов`язкові реквізити, які повинні мати первинні документи, а саме: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Дослідженням судом подорожнього листа № 893348 від 31 січня 2018 року серії 12 ААБ для виконання перевезення вантажу по маршруту: Україна Голландія Україна, встановлено, що він відповідає вимогам, передбаченим ст. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і на думку суду, може вважатися іншим разовим документом, про який йдеться у п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП.
Прямої заборони на використання підприємствами подорожніх листів у своїй господарській діяльності, законодавство України не містить.
Згідно пояснювальній, яку надано ОСОБА_1 ТОВ «САНОІЛ», 31 січня 2018 року відповідач вибув з с. Дергачі у міжнародний рейс. 02 лютого 2018 року у автомобіль завантажили ячмінь у кількості 22 тон, після чого відповідач виїхав в напрямку митниці Рава-Руська, проте під час слідування потрапив в ДТП, внаслідок якого вантаж частково було втрачено, а автомобіль та причіп зазнали технічних пошкоджень (а.с. 25).
Тобто, відповідачем на час надання пояснень не заперечувалось отримання вантажу для виконання міжнародного рейсу Україна Голландія. Окрім того, в своїх письмових запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву про відшкодування шкоди представник відповідача позовні вимоги визнав частково, а саме просив суд стягнути з відповідача відшкодування завданої шкоди у розмірі середньомісячного заробітку, тобто сам факт заподіяння ТОВ «САНОІЛ» відповідачем шкоди останнім не заперечується.
Статтею 137 КЗпП України встановлено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.
Враховуючи те, що з вини відповідача ОСОБА_1 ТОВ «САНОІЛ» заподіяно майнову шкоду, а саме пошкодження автотранспорту та часткове знищення вантажу, отриманих відповідачем під звіт за разовими документами (подорожнім листом та міжнародною вантажною накладною) суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 38, 130, 131, 134 КЗпП України, суд -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "САНОІЛ" - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САНОІЛ" майнову шкоду, пов`язану з утриманням страховиком франшизи, згідно генерального договору добровільного страхування наземного транспорту № CAS0039873 від 14 грудня 2017 року під час страхового відшкодування за автомобіль марки DAF модель FT XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп марки SCHWARZMULLER модель SPA 3E, реєстраційний номер НОМЕР_4 , по страховому випадку дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась 03 лютого 2018 року, у розмірі 46 500,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САНОІЛ" судовий збір в сумі 1762,00 гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "САНОІЛ", , юридична адреса: Харківська обл., Харківський р-н, с.Високий, територія Автотурбази «Кемпінг», поштова адреса : м.Харків, вул.Алчевських , буд. 25-Б;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 13.03.2020 року.

Суддя