справа № 489/5529/19 провадження №2/489/787/20
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

встановив:

В жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.02.1998 між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час шлюбу ними за спільні кошти було придбано житловий будинок за вищевказаною адресою, який було оформлено на ім`я відповідача нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 29.12.2011. Позивачем було надано нотаріально посвідчену згоду на укладення вказаного договору. Обставини, що могли б впливати на зміну розміру часток подружжя у спільній частковій власності, відсутні. Подружні відносини між ним та відповідачем припинені на початку 2014 року у зв`язку з чим відповідач звернулась до Ленінського районного суду міста Миколаєва з позовною заявою до нього про розірвання шлюбу. Домовитись про порядок поділу спільного майна подружжя ми не можемо, тому позивач змушений звернутись до суду для вирішення цього питання.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.11.2019 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 26.11.2020 на 15:30 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача надала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача надав до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи провести за його відсутності та відсутності відповідача, проти задоволення позовної заяви заперечує та просить відмовити у її задоволенні, оскільки майно є особистою власністю відповідача та було придбано за її особисті кошти.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

Судом встановлено, що 21.02.1998 між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району міста Миколаєва Миколаївської області, актовий запис №82.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва по цивільній справі №489/2768/19 від 05.02.2020 шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікою Н.В., ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 придбала житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані відомості підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.11.2019, довідка №190701271.

Згідно пункту 1.9 вищевказаного договору купівлі-продажу він був укладений за згодою іншого з подружжя ОСОБА_1 .

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Згідно з частиною першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до положень частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно вимог частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2016 №6-2811цс15, згідно статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, діляться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються кожному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, відповідно до пунктів 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

За положеннями статей 12, 18 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з правилами статей 79, 80 ЦПК України достовірними та достатніми є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність тих обставин, які входять до предмета доказування.

Проте, в супереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний житловий будинок був придбаний виключно за кошти, які належали їй особисто.

Враховуючи вищевикладене, оскільки спірний житловий будинок придбаний під час перебування сторін у шлюбі, презумпція спільної сумісної власності відповідачем не спростована, докази того, що такий будинок було придбано за особисті гроші відповідача відсутні, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 3046,83 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя задовольнити.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3046,83 грн. (три тисячі сорок шість гривень 83 коп.).

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 11.12.2020.

Суддя І.В.Коваленко