Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2020 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Гришка О.Я., за участі секретаря судового засідання Федорини А.А., представника відповідача Коби М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації),

в с т а н о в и в:

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до суду із вказаним позовом.

У позовній заяві Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» вказано, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ДП Агроцент Єврохім Україна було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ 110493, предметом якого є страхування автомобіля «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

12.01.2017 року на автодорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський 288км. + 100м. трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Оржицького районного суду Полтавської області від 07.02.2017 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

Позивач вказує, що 16.01.2017 року до позивача звернувся потерпілий ОСОБА_2 із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком відповідно до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів. Позивач на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та виходячи з розрахунків та актів виконаних робіт СТО «Автосаміт ЛТД» здійснив виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 в розмірі 215272,21 грн.

Позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач зазначає, що на даний час залишається несплаченою різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу та сума франшизи, а саме 115272,21 грн. Станом на 07.05.2020 року сума страхового відшкодування відповідачем не погашена.

Посилаючись на вищевикладені обставини позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь суму в якості страхового відшкодування у розмірі 115272,21 грн. та стягнути судові витрати.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що він не несе відповідальності за завдані збитки, оскільки на момент настання страхового випадку перебував як водій у трудових відносинах із підприємством, яке було на той час власником службового автомобіля, а тому вважає, що позов щодо стягнення збитків повинен був бути поданий до його роботодавця.

В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву, в якій позов підтримав та просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, у своїх поясненнях зсилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 12.10.2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та Дочірнім підприємством «Агроцентр Єврохім-Україна» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серія АМ №110493, предметом якого є страхування автомобіля «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 46-56). Додатковою угодою №01 від 12.10.2016 року внесено зміни до загальних умов страхування до Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ 110493 від 12.10.2016 року (а.с. 57-63).

12.01.2017 року близько 9 години 27 хвилин на автодорозі Київ-Харків-Довжанський 288км. + 100м. трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (а.с. 72-73).

У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля Дочірньому підприємству «Агроцентр Єврохім-Україна» була завдана матеріальна шкода.

На підставі страхового акту UA013/L01/01 від 31.01.2017 року позивачем власнику автомобіля «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було виплачено страхове відшкодування на загальну суму 139465,82 грн., що підтверджується платіжним дорученням №677 від 31.01.2017 року (а.с. 77-81). Крім того, на підставі страхового акту UA013/L01/02 від 29.03.2017 року позивачем Дочірньому підприємству «Агроцентр Єврохім-Україна» - власнику автомобіля «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було виплачено страхове відшкодування на загальну суму 53875,09 грн. (платіжне доручення №2941 від 30.03.2017 року) (а.с. 82-89). Також, на підставі страхового акту UA013/L01/03 від 26.04.2017 року позивачем власнику автомобіля «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було виплачено страхове відшкодування на загальну суму 21931,30 грн. (платіжне доручення №3854 від 27.04.2017 року) (а.с. 90-93).

З матеріалів справи вбачається, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , застраховано у ВАТ СК «Країна», за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ 9807593 з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 100000,00 грн.

Постановою Оржицького районного суду Полтавської області від 07.02.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивачем відповідачу направлялася претензія щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП.

Згідно статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

У ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначається, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди перевищує виплачений позивачем Дочірньому підприємству «Агроцентр Єврохім-Україна» - власнику автомобіля «Toyota Corolla» розмір страхового відшкодування.

Однак, суд констатує, що за приписами частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а на підставі статті 1172 Цивільного кодексу України саме юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, заподіяну її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела.

Покласти відповідальність на особу, яка заподіяла шкоду внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки підприємства, з яким перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору (договору підряду), можливо лише в тому разі, якщо буде доведено, що ця особа заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя та четверта статті 1187 ЦК України).

Суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про проведення службового розслідування за фактом заволодіння ОСОБА_1 службовим автомобілем, притягнення його до дисциплінарної чи іншої відповідальності за самовільне використання транспортного засобу, порушення питання про відшкодування ОСОБА_1 матеріальної шкоди, заподіяної ДТП тощо.

На користь таких висновків свідчить і те, що згідно з підпунктом 5 пункту 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 № 1232, який визначає процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є, зокрема, проїзд на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підприємству, або іншому транспортному засобі, наданому роботодавцем відповідно до укладеного договору.

Транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , сталася 15.02.2017 року (четвер) о 09 год. 27 хв., даний автомобіль належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ІМПЕРІЯ-АГРО», доказів того, що цей день для ОСОБА_1 був неробочим, і виїзд на автомобілі не пов`язаний з проїздом на роботу суду не надано. Суд приймає також до уваги пояснення представника відповідача про те, що відповідач на момент вказаної пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ «ІМПЕРІЯ-АГРО» і керував службовим автомобілем при виконанні трудових відносин, вказане твердження не спростоване жодним належним та допустимим доказом, узгоджується з іншими доказами у справі, зокрема, і з відомостями про власника вказаного транспортного засобу, вказаними у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (аркуш справи про адміністративне правопорушення № 543/152/17 № 6).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача, тому позов не підлягає задоволенню.

Такі висновки узгоджуються з висновками, які містяться у постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі № 910/20622/17, та у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18).

Керуючись ст.ст. 988, 993, 1166, 1172, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 82, 247, 263-265 ЦПК України, ст. 27 «Про страхування», ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, код ЄДРПОУ 20782312) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 )про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації) в повному обсязі.

За ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 20.11.2020 року.

Суддя