ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2562/20 Справа № 212/8701/18 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді доповідача: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у порядку письмового позовного провадженнябез повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Козловим Ю.В. у м. Кривому Розі, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка»(надалі ПрАТ«Суха Балка» ) про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

В мотивування позовних вимог зазначив, що тривалий час працював на підприємстві відповідача у підземних умовах, де на робочому місці було перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що призвели до стійкої втрати професійної працездатності та отримання ним професійного захворювання. Висновком МСЕК 13 грудня 2000 року йому вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. Через професійні захворювання позивач постійно зазнає фізичний біль та моральні страждання. Просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 176200 грн. без утримання податків з фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2019 року. в якому усунуто описку ухвалою від 09 грудня 2019 року, позов задоволено частково. Стягнуто на його користь у відшкодування моральної шкоди з ПрАТ«Суха Балка» 96050,00грн., а також на користь держави судовий збір у розмірі 906,50 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ«Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що судом першої інстанції не враховано відсутність доказів вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу. Судом не взято до уваги, що позивач був обізнаний про шкідливі фактори на виробництві, через що отримував пільги і компенсації. Розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не вмотивований та на думку апелянта, є недоведеним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд рішення суду, як законне та обгрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу беззадоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ«Суха Балка» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці позивач ОСОБА_2 у період з січня 1990 року по вересень 2001р, та з лютого 2005 року по червень 2016 р. пропрацював на різних посадах ПрАТ "Суха Балка"(а.с.11-20) .

Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини 23 листопада 2000 року позивачу ОСОБА_2 було встановлено професійне захворювання: хронічна попереково-крижова полірадикулопатія з вираженим статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, гіпертрофія правового литкового м`яза.

Відповідно до Акту №25 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27 листопада 2000 року, професійне захворювання (хронічна попереково-крижова полірадикулопатія з вираженим статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, гіпертрофія правового литкового м`яза) у ОСОБА_2 виникло у зв`язку з 10-річним стажем роботи в умовах пов`язаних з динамічними навантаженнями в несприятливому мікрокліматі, копія Акту долучена до матеріалів справи.

Висновком МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у виданні медичної та соціальної допомоги від 13 грудня 2000 року, ступінь втрати професійної працездатності складає 50 % та встановлена 3 група інвалідності.

За висновком МСЕК 09 грудня 2014 року йому встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності безстроково.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами Закону України «Про охорону праці», ст.440-1 ЦК України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо обов`язку відповідача компенсувати моральну шкоду позивачу спричинену отриманим професійним захворюванням, проте не може погодитися із законом, яким керувався суд для вирішення спірного питання.

Згідно вимог п.3,4 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 153 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено 50% втрати професійної працездатності у 2000 році, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я внаслідок професійного захворювання, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року.

У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 4173 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 20865,00 грн., а максимальний 834600,00 грн.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Матеріалами справи встановлено, що у зв`язку з отриманим позивачем професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 50%, відчуває постійний больовий синдром, визнаний інвалідом третьої групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, потребує медикаментозного лікування у зв`язку з отриманим професійним захворюванням відчуває постійний біль, що підтверджується випискою з історії хвороби. Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_2 заподіяно моральну шкоду, і визначений судом першої інстанції розмір 96050,00 грн. є виваженим, справедливим та не призведе до збагачення позивача та не призведе до скрутного матеріального становища відповідача.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 20 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: