ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року

м.Суми

Справа №591/3290/19

Номер провадження 22-ц/816/1373/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 квітня 2020 року в складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 27 квітня 2020 року

в с т а н о в и в:

23 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки у праві власності та встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що вказана двокімнатна квартира загальною площею 45,12 кв. м, житловою площею 28,5 кв. м була отримана нею та чоловіком і приватизована ними в рівних частинах на підставі розпорядження управління комунального майна та приватизації Сумської міської ради від 07 лютого 2002 року № 382. В подальшому 19 лютого 2014 року вони з чоловіком подарували цю квартиру доньці ОСОБА_2 , однак рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 серпня 2018 року (справа № 591/7117/17) визнано недійсним договір дарування належної їй частки квартири та вселено її у спірну квартиру. На даний час співвласниками вказаної квартири є відповідач ОСОБА_2 та вона - ОСОБА_1 . Зазначала, що не може зареєструвати право власності на це житло, оскільки судом не було визначено, в якій частині визнаний недійсним договір дарування спірної квартири. Вважала, що частки співвласників у праві власності на квартиру рівні, тому просила визначити за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 Суми та встановити порядок користування квартирою, виділивши їй у користування кімнату площею 13,9 кв. м, в користуванні відповідача ОСОБА_2 виділити кімнату площею 14,6 кв. м. Кухню, ванну кімнату, туалет, коридор залишити в спільному користуванні. Визначити місце для проживання ОСОБА_3 в кімнаті площею 14,6 кв. м вказаної квартири.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визначено, що ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 .

Визначено порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до якого: ОСОБА_1 виділено у користування кімнату площею 13,9 кв. м, відповідачці ОСОБА_2 у користування виділено житлову кімнату площею 14,6 кв. м. Кухню, ванну кімнату, туалет, коридор залишено в загальному користуванні співвласників квартири.

Визначено місце проживання ОСОБА_3 в кімнаті площею 14,6 кв.м квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповноту та неправильність встановлення обставин, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині визначення порядку користування квартирою та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову про визначення порядку користування квартирою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено жодними доказами наявності підстав для визначення порядку користування квартирою, а її посилання в позові на негативне ставлення до неї ОСОБА_3 , який страждає хронічним психічним захворюванням, не відповідає дійсності. У деяких випадках ОСОБА_3 веде себе агресивно тільки відносно матері ОСОБА_2 , що свідчить про неможливість їх проживання в одній кімнаті.

Вказує, що площа кухні у спірній квартирі становить лише 5,9 кв. м, що відповідно до ДБН виключає можливість спільного проживання двох сімей та укладення окремих договорів з обслуговуючими організаціями.

Зазначає, що ні вона, ні ОСОБА_3 не мають іншого житла, а позивач має у власності 1/2 частину двоповерхового будинку у с. М.Ворожба Лебединського району Сумської області.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Сергеєва С.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обгрунтоване. Вказує про фактичну неможливість ОСОБА_1 користуватись належною їй часткою квартири через напружені стосунки із дочкою та поведінкою онука, який постійно знаходиться в її кімнаті, включає музику, комп`ютер, в тому числі і у нічний час. Встановлення порядку користування квартирою та виділення їй окремої кімнати дасть їй можливість користуватись визначеною часткою квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Маслової О.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення щодо скарги ОСОБА_1 та її представника адвоката Сергеєвої С.А., які просили рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 за договором дарування квартири від 19 лютого 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кравцовою Л.А., подарували дочці ОСОБА_2 належну їм на праві спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07 лютого 2002 року, двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 Суми загальною площею 45,12 кв. м (а.с. 15, 19-20).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Сумської області від 09 жовтня 2018 року, у порядку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , визнано недійсним договір дарування належної ОСОБА_1 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 2014 року. Вселено ОСОБА_1 в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10-16, 105-108).

Тобто, на даний час спірна квартира АДРЕСА_1 Суми належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

У вказаній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 , її дочка ОСОБА_2 з 02 серпня 2002 року, та онук ОСОБА_3 з 08 серпня 2002 року (а.с. 18, 29, 30).

Житлова площа квартири становить 28,5 кв. м, в тому числі: ізольовані кімнати 1-а 13,9 кв. м, 2-а 14,6 кв. м, а також коридор 6,1 кв. м, кухня 5,9 кв. м, вбиральня, ванна (а.с. 50-51).

Позивач ОСОБА_1 вселилася у спірне житло, однак, через негативне ставлення до неї дочки та онука, який має психічне захворювання, вважала за необхідне встановити порядок користування квартирою.

Задовольняючи позовні вимоги про визначення порядку користування квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що сторони, як співвласники квартири, мають рівні права на користування кожен по 1/2 частині житлової площі, і врахувавши фактичний порядок користування ОСОБА_1 кімнатою площею 13,9 кв. м, а ОСОБА_2 кімнатою площею 14,6 кв. м, в якій мешкає і її син ОСОБА_3 , перебування у спільному користуванні коридору, кухні, вбиральні, ванної кімнати, вважав за доцільне встановлення саме такого порядку користування квартирою між співвласниками.

Проте, з такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись в повній мірі не може, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Як передбачено ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник, згідно зі ст. 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про встановлення порядку користування квартирою, позивач посилалася на негативне ставлення до неї дочки та онука ОСОБА_3 та наявне у нього психічне захворювання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є членом сім`ї співвласника квартири - відповідача ОСОБА_2 , зареєстрований та фактично проживає у ній, а отже набув право користуватися житловим приміщенням.

Із консультативного висновку спеціаліста № 713 від 23 серпня 2018 року, який було додано ОСОБА_2 до відзиву на позов, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено діагноз «Шизотиповий розлад». Зазначено, що він потребує нагляду і лікування у психіатрів (а.с. 52).

До апеляційної скарги відповідачем було додано медичний висновок КП Сумської обласної ради «Обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» № 01-17.09960 від 21 травня 2020 року про встановлення у ОСОБА_3 , який перебуває на обліку з 2014 року, хронічного психічного захворювання. У висновку вказано, що він не може проживати в одній кімнаті з членами родини (а.с. 137).

Вказані обставини залишені поза увагою судом першої інстанції при встановленні порядку користування квартирою, належною ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не було враховано стан здоров`я відповідача ОСОБА_3 , який страждає на хронічне психічне захворювання, що підтверджується відповідними медичними довідками, та рекомендації спеціалістів щодо особливостей умов його проживання, а саме: неможливість проживання в одній кімнаті з членами сім`ї.

За наявності медичних рекомендацій про умови проживання відповідача ОСОБА_3 , позивачем не було запропоновано альтернативного варіанту порядку користування квартирою.

Правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників, та забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших учасників.

За таких обставин, суд першої інстанції не врахував, що встановлення порядку користування квартирою призведе до порушення прав відповідачів на комфортне та безпечне проживання у квартирі та дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.

Посилання відповідача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на неможливість визначення порядку користування квартирою через невідповідність площі кухні 5,9 кв. м у спірній квартирі Державним будівельним нормам, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки Державними будівельними нормами «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005», затвердженими Наказом Держбуд України від 18 травня 2005 року № 80, дійсно визначено, що кухні слід проектувати із розрахунку: на дві - п`ять осіб - не менше 8 кв.м (п. 2.45), однак сфера застосування зазначених ДБН поширюється на проектування нових і реконструкцію, капітальний ремонт та технічне переоснащення житлових будинків. Норми не регламентують умови заселення житла різних форм власності та володіння.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню в оскаржуваній частині, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та, враховуючи звільнення ОСОБА_2 ухвалою Сумського апеляційного суду від 27 травня 2020 року від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 квітня 2020 року в розмірі 1152,60 грн, вказана сума судового збору підлягає стягненню з позивача ОСОБА_1 в дохід держави.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367-369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 квітня 2020 року скасувати в частині задоволення позову про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 Суми та прийняти в цій частині постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) 1152 грн 60 коп судового збору за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

О.І. Собина