Справа № 180/2044/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Янжули О.С.

при секретарі - Котовій Н.С.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах, в інтересах дітей-сиріт: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Держави в особі прокуратури Дніпропетровської області, Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,-

В С Т А Н О В И В :

21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 в своїх інтересах, в інтересах дітей-сиріт: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Держави в особі прокуратури Дніпропетровської області, Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його син, ОСОБА_6 , потрапив у лікарню м. Марганця, 07 грудня 2012 року його син був у комі та йому стало відомо про нанесення тяжких тілесних ушкоджень, завданих поліцією та лікарями, ІНФОРМАЦІЯ_2 його син помер. З часу внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяви та розпочаття кримінального провадження, органами досудового розслідування та прокуратури не вчинено жодної слідчої дії, спрямованої на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження. Незаконні дії відповідачів підтверджуються ухвалами судів.

В зв`язку з незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури йому нанесено моральну шкоду, що полягає у моральних стражданнях, протягом семи років, скільки продовжується кримінальне провадження, його з дітьми ображали, у них виникли хвороби, головні та душевні болі.

Просить суд стягнути з Держави, в особі Головного управління державного казначейства України на його користь моральну шкоду у розмірі 2000 000 гривень; стягнути на користь ОСОБА_4 в особі опікуна ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 000 гривень; на користь ОСОБА_7 в особі опікуна ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 000 гривень.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

15 листопада 2019 року представник відповідача Державної казначейської служби надав суду відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, у зв`язку з їх необгрунтованістю. Якщо позов подано до кількох відповідачів, повинно бути вказано зміст позовних вимог до кожного з них, не зазначено, чим саме та яке Головне управління порушило права позивача. Позивач вказує, що відповідачем повинна бути Державна казначейська служба України, але дані, вказані у позові, відповідають Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровські області. Державна казначейська служба не уособлює собою державу Україна, а її рахунки не уособлюють Державний бюджет. Завдана шкода відшкодовується за рахунок коштів Державного бюджету Державним казначейством України. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача, вини останнього у її заподіянні. Позивач не приводить жодного доказу причинного зв`язку між кримінальним провадженням, досудовим розслідуванням та погіршенням здоров`я позивача. З позовної заяви не зрозуміло, які вимог висуваються до Казначейства, чим воно завдало шкоду позивачу.

18 листопада 2019 року представник відповідача Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області надав суду відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Відзив обґрунтував тим, що 10.12.2012 року прокуратурою м. Марганець за заявою ОСОБА_1 розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000005 за фактом неналежного виконання своїх професійних обов`язків лікарями Марганецької центральної міської лікарні, що спричинило смерть ОСОБА_6 . Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні виконано слідчі дії. Лікарі, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №137/16 від 30.01.2018 року, належним чином виконували свої обов`язки та належним чином, кваліфіковано надавали медичну допомогу ОСОБА_6 . Смерть його настала від гострого панкреатиту тяжкого ступеня, крім того, згідно медичної документації, в нього не виявлені будь-які ознаки насильницької смерті. Кримінальне провадження неодноразово закривалося слідчим, у зв`язку із відсутністю кримінального правопорушення, а саме: 30.04.2019 року, 29.06.2018 року, 25.10.2018 року, 03.04.2019 року. Після того, виконуючи клопотання потерпілого ОСОБА_1 , у вказаному кримінальному провадженні, 12.07.2019 року було призначено повторну комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Головному бюро СМЕ МОЗ України у м. Києві. На даний час проведення експертизи триває та матеріали кримінального провадження знаходяться у Головному бюро СМЕ МОЗ України у м. Києві. Також ОСОБА_1 не надав до суду жодного доказу моральних страждань, яких він зазнав у зв`язку з начебто незаконними діями органів досудового розслідування в сумі 6000 000 гривень, не зазначено співвідношення розміру моральної шкоди позивача, залежно від характеру та обсягу його душевних страждань, характеру немайнових витрат, можливості їх відновлення, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступеню зниження його престижу. Ділової репутації, часу та зусиль, які необхідні для відновлення попереднього стану. ОСОБА_1 не надав доказів, які б вказували на те, що дії працівників ГУНП визнані неправомірними та між ними і начебто завданою моральною шкодою є безпосередній причинний зв`язок та встановлена згідно вимог чинного законодавства вина будь-якої посадової особи ГУНП.

20 листопада 2019 року позивач та його представник надали суду відповідь на відзив, яку обґрунтовано тим, що незаконною бездіяльністю органів досудового слідства та прокуратури, які протягом тривалого часу грубо порушували приписи КПК України та перешкоджали йому, як особі, яка постраждала від кримінального правопорушення, доступу до правосуддя, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він протягом тривалого часу був вимушений звертатися та відвідувати суди різних рівнів з приводу поновлення своїх порушених прав. В результаті незаконних дій відповідачів його стан здоров`я значно погіршився, був порушений його звичайний лад життя. Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, основними завданнями Казначейства є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Вказане стягнення провадиться з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Тому просить позов задовольнити.

30 березня 2020 року представник прокуратури Дніпропетровської області надав суду відзив на позовну заяву, у якій просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. СВ Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за ч.1 ст. 140 КК України за фактом можливого неналежного виконання професійних обов`язків працівниками Марганецької ЦМЛ, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті ОСОБА_6 нагляд за додержанням законів під час розслідування у формі процесуального керівництва забезпечується Нікопольською місцевою прокуратурою. У ході досудового розслідування позивача ОСОБА_1 визнано потерпілим. До матеріалів кримінального провадження долучено висновок СМЕ №137/16 від 30.01.2018 року, відповідно якого смерть ОСОБА_6 настала у зв`язку з хворобою на гострий панкреатит тяжкого ступеню. За результатами досудового розслідування слідчим 30.04.2018 року, 29.07.2018 року, 20.09.2018 року, 25.10.2018 року та 03.04.2019 року на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України виносилися постанови про закриття кримінального провадження, які за результатами перевірок законності прийнятих рішень скасовувалися процесуальними керівниками, а саме: 20.06.2018 року, 30.07.2018 року, 17.10.2018 року, 26.10.2018 року, 08.07.2019 року. Потерпілим 21 раз заявлялися клопотання прокурору про проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, у задоволенні яких ОСОБА_1 відмовлено. На даний час досудове розслідування триває. Предметом спору у даній справі є відшкодування ОСОБА_1 шкоди, завданої, на його думку, неправомірними діями посадових осіб органів прокуратури. Відповідно до ст. 1176 ЦК України громадянину відшкодовується шкода, завдана внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Позивач є потерпілим у кримінальному провадженні №0000005, тому відсутні підстави для відшкодування позивачу завданої, на його думку, моральної шкоди за рахунок коштів держаного бюджету незалежно від вини органу. Право на відшкодування це процесуальна вимога надати можливість довести наявніть шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Позивач свої вимоги обґрунтовує численними ухвалами слідчих суддів та судів про визнання бездіяльності слідчих та прокурорів. Оскаржуючи рішення та дії слідчого та прокурора, позивач користується своїми процесуальними правами, визначеними ст. 303 КПК України. Позивачем не надано жодних доказів спричинення йому та його неповнолітнім онукам моральної шкоди саме у зв`язку з незаконними діями слідчого та прокурора, а отже свідчить про відсутність і причинно-наслідкового зв`язоку із заявленою ним моральною шкодою.

31 березня 2020 року позивач та його представник надали суду відповідь на відзив, яку обґрунтовано тим, що з часу внесення до ЄРДР заяви та кримінального провадження, яке відкрито в 2012 році, органами досудового розслідування та прокуратури не вчинено жодної слідчої дії, спрямованої на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження. Незаконні дії відповідачів підтверджуються численними ухвалами судів. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Крім того, позивач надав відповідь на відзив, де вказав, що протягом восьми років відповідач навмисно не вчиняє слідчі дії, спрямовані на всебічне, повне та неупереджене розслідування обставин насильницької смерті його сина, чим порушує розумні строки розслідування кримінального провадження №0000005 від 10.12.2012 року. Висновок СМЕ №137/16 від 30.01.2018 року не є доказом, бо експертиза проведена не повно, не всебічно та упереджено без доказової бази. На додаткову експертизу, яку він вимагає провести, поліцією і прокуратурою навмисно не надаються докази. Клопотання від 15.04.2013 року, 01.06.2013 року, 12.12.2013 року, 20.04.2014 року, 17.12.2013 року викрадені з кримінального провадження. Незаконною бездіяльністю (діями) органів прокуратури та порушенням розумних строків розслідування кримінального провадження їм завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він та онуки сироти змушені були звертатися та відвідувати суди різних рівнів, для поновлення їхніх порушених прав. В зв`язку з цим у них погіршилося здоров`я, вони проходили лікування, посилено харчувалися, порушився їхній звичайний лад життя, що призвело до погіршення та позбавлення можливості у реалізації звичок та бажань, принизило їхню честь, гідність, що вимагає додаткових зусиль та організації їхнього життя. Вони перенесли психічні стреси, страждання. Моральну шкоду оцінює у 6000000 гривень, яку просить стягнути на їх користь з Держави, в особі Головного управління державного казначейства України.

Позивач у судовому засіданні просив позов задовольнити

Представник позивача у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача - прокуратури Дніпропетровської області у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.

Представник відповідача - Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтями 1173, 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Частиною 6 статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Матеріалами справи підтверджується наступне: довідкою від 12.11.2019 року по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0000005 від 10.12.2012 року, розпочатого за ч.1 ст.140 КК України відносно неналежного виконання своїх професійних обов`язків лікарями Марганецької ЦМЛ, що спричинило смерть ОСОБА_6 . Кримінальне провадження було розпочато за заявою ОСОБА_1 . У довідці вказано, що згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №137/16 від 30.01.2018 року, смерть ОСОБА_6 настала від гострого панкреатиту тяжкого ступеню, крім того, згідно медичної документації в останнього не виявлені будь-які ознаки насильницької смерті. Кримінальне провадження не однократно закривалося слідчим, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, а саме: 30.04.2019 року, 29.06.2018 року, 25.10.2018 року, 03.04.2019 року. 12.07.2019 року за клопотанням ОСОБА_1 призначено повторну комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Головному бюро судово-медичної експертизи МОЗ України у м. Києві. На даний час досудове розслідування триває (т.1 а.с.68-69).

Постановою старшого слідчого СВ Марганецького ВП НВП ГУНП в Дніпропетровській області Кузнецова С.Ю. від 27.07.2016 року залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_7 до кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000005 від 10.12.2012 року у якості потерпілих та визнано їх законним представником ОСОБА_1 (т.1 а.с.152).

Постановою старшого слідчого СВ Марганецького ВП НВП ГУНП в Дніпропетровській області Кузнецова С.Ю. від 27.07.2016 року залучено ОСОБА_1 , який є рідним дідусем (опікуном) неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_7 до кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000005 від 10.12.2012 року, як законного представника потерпілих (т.1 а.с.153).

Довідкою від 06.02.2020 року по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0000005 від 10.12.2012 року, розпочатого за ч.1 ст.140 КК України відносно неналежного виконання своїх професійних обов`язків лікарями Марганецької ЦМЛ, що спричинило смерть ОСОБА_6 начальника СВ Марганецького ВП НВП ГУНП в Дніпропетровській області Колпак О. підтверджено, що 10.12.2012 року розпочате досудове розслідування, кримінальне провадження перебувало в провадженні не одного слідчого, проводилися слідчі дії. 06.02.2020 року матеріали кримінального провадження №0000005 надійшли до Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП з Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури. На даний час досудове розслідування по кримінальному провадженню триває, проводиться оцінка доказів, зібраних в ході досудового розслідування (т.2 а.с.37-41).

Частинами 1 та 2 ст. 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені КПК строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження суд.

Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

У цьому контексті не можна не звернути увагу на практику ЄСПЛ, який неодноразово зазначав свою позицію щодо проведення ефективного офіційного розслідування та дотримання розумних строків. Наприклад, у рішенні у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 року ЄСПЛ зазначив, що відлік перебігу розгляду кримінальної справи для вирішення питання щодо його "розумності" у сенсі ч. 1 ст. 6 Конвенції починається з моменту виявлення ставлення державних органів до особи як до підозрюваного або як до обвинуваченого у вчиненні злочину. Зокрема, відлік строку провадження може починатися з дня: взяття особи під варту; повідомлення її про порушення щодо неї кримінальної справи; початку досудового розслідування.

10.12.2012 року кримінальне провадження було розпочате, до часу подачі позову до суду - 21.10.2019 року, минуло майже сім років, як проводиться досудове розслідування.

Матеріали справи містять докази оскарження бездіяльності органів досудового розслідування, прокуратури у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, та про те, що така бездіяльність визнана судом незаконною.

Так, скарги ОСОБА_1 на бездіяльність органів досудового розслідування, прокуратури задоволено - ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.12.2014 року по справі №195/1933/14-к; ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29.12.2014 року по справі №195/2013/14-к; ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.10.2018 року по справі №182/6967/18; ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.09.2015 року по справі №182/6745/15-к; ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23.06.2018 року по справі №180/1205/18; ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 року по справі №180/1592/18; ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 року по справі №180/1677/18; ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03.03.2017 року по справі №180/300/17; ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13.01.2017 року по справі №180/2356/16-к; ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03.06.2016 року по справі №180/559/16-к; ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18.04.2016 року по справі №180/533/16-к; ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04.10.2016 року по справі №180/1381/15-к; ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30.05.2016 року по справі №180/584/16-к; ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10.07.2019 року по справі №180/1267/19; ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25.04.2016 року по справі №180/559/16-к (т.1 а.с.6-40); ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20.02.2020 року по справі №180/277/20; ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04.10.2019 року по справі №180/1931/19; ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 10.09.2019 року по справі №180/1384/19; ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12.09.2019 року по справі №180/1424/19; ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05.08.2019 року по справі №180/1344/19 (т.1 а.с.175-182).

Крім того, ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15.06.2018 року по справі №180/983/18 за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, постанову слідчого Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Земляченка Р.М. про закриття кримінального провадження, внесеного 10.12.2012 року до ЄРДР за №0000005 за ознаками ч.1 ст. 140 КК України від 30 квітня 2018 року скасовано, матеріали кримінального провадження направлено керівнику Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури для організації проведення досудового розслідування (т.1 а.с.103-104).

04.10.2018 року ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області по справі № 180/2007/18 постанову слідчого СВ Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Земляченка Р.М. від 19.09.2018 року про закриття кримінального провадження №0000005 від 10.12.2012 року скасовано (т.1 а.с.105).

Постановою про скасування постанови про закриття кримінального провадження прокурора Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури постанову слідчого СВ Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Земляченка Р.М. від 17.10.2018 року про закриття кримінального провадження №0000005 від 10.12.2012 року за ч.1 ст. 140 КК України скасовано; кримінальне провадження №0000005 направлено начальнику СВ Марганецького ВП для організації досудового розслідування (т.1 а.с.106).

Ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2019 року по справі №180/691/19 скасовано постанову слідчого СВ Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 03.04.2019 року про закриття кримінального провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до ЄРДР за №0000005 і відновлено проведення досудового розслідування (т.1 а.с.108-109).

Ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04.05.2020 року по справі №180/532/20 скаргу ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 і ОСОБА_4 та представника неповнолітнього адвоката Мунтяна Тимофія Івановича на недотримання розумних строків під час досудового розслідування та встановлення строку для проведення процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування (в порядку ст. 114 КПК України) в рамках кримінального провадження № 0000005 від 10.12.2012 року задоволено частково. Встановлено строк в два місяці з моменту отримання органом досудовго розслідування даного рішення для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування (в порядку ст. 114 КПК України), по кримінальному провадженню № 0000005 від 10.12.2012 року.

Тобто, досудове розслідування продовжується на даний час, і не є закінченим.

Реалізацію позивачем права на оскарження бездіяльності слідчих, прокуратури під час досудового розслідування кримінального провадження за № 0000005 від 10.12.2012 року у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом не може вважатися в достатній мірі підставою для відмови у позові, оскільки процесуальні дії в ході досудового розслідування здійснюються і після оскарження бездіяльності слідчого не в повній мірі, досудове розслідування у справі, яку позивач для себе вважає вирішальною, протягом тривалого часу не завершується, що не сприяє в повній мірі реалізації його прав як потерпілого в кримінальному провадженні, бездіяльність слідчих та прокурорів, під час досудового слідства в рамках даного кримінального провадження носить систематичний характер, що встановлено рішеннями слідчих суддів.

Позивачами доведено суду наявність завданої моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювачів (визнання незаконною бездіяльності), наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, тобто позивач зазнавав у певній мірі моральної шкоди, яка не може бути виправлена шляхом лише констатації факту порушення.

Так, тривале неналежне проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні спричиняє позивачу відчуття: невизначеності, невпевненості, незахищеності; неможливість реалізації своїх прав та законних інтересів, неможливість спрогнозувати свої дії та можливі їх наслідки; невизначеності у можливості реалізації своїх прав та законних інтересів, тощо. Вказане тривало протягом тривалого часу та триває і по даний час (протилежного не доведено) та потребує для позивача докладення додаткових зусиль для можливості подолати такі негативні наслідки протиправної поведінки стосовно себе та онуків.

Так, позивачем додано до матеріалів справи довідки лікарів, чеки на ліки, направлення лікарів, копії із медичних карток, копії квитків, в яких видно, що позивач разом з дітьми потребував лікування, посиленого харчування.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 січня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 5 зазначеної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 03.08.2011 року № 845.

Згідно п. 35 вказаного Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державної бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державні влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; шкоди заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

За таких підстав, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку, відкритого у Державній казначейській службі України 100 000 гривень на користь ОСОБА_1 , 100 000 гривень на користь ОСОБА_4 , 100 000 гривень на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди, в задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Тому судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного , керуючись ст.ст. 5, 10, 81, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 в своїх інтересах, в інтересах дітей-сиріт: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Держави в особі прокуратури Дніпропетровської області, Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку, відкритого у Державній казначейській службі України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями 100 000 (сто тисяч) гривень на користь ОСОБА_1 .

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку, відкритого у Державній казначейській службі України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями 100 000 (сто тисяч) гривень на користь ОСОБА_4 .

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку, відкритого у Державній казначейській службі України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями 100 000 (сто тисяч) гривень на користь ОСОБА_7 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Повний текст рішення виготовлено 10 червня 2020 року.

Суддя: О. С. Янжула