ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 517/123/16-ц

провадження № 61-23025св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката Максимця Олександра Богдановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2018 року в складі колегії суддів Кравця Ю. І., Журавльова О. Г., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

24 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 і просив визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter» як такий, що вчинений під впливом обману, застосувати наслідки недійсності правочину шляхом визнання права власності на зазначений автомобіль за позивачем і скасування довідки-рахунку від 16 липня 2011 року серії КІМ № 835765.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказував, що з 10 травня 2003 року до 06 серпня 2012 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , а відповідач ОСОБА_2 була його тещею.

21 листопада 2006 року ОСОБА_1 отримав тимчасовий талон на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», номер кузову НОМЕР_1 , який 20 лютого 2007 року зареєстрований на його ім`я.

У 2011 році ОСОБА_2 звернулася до нього з проханням переоформити спільне сумісне майно подружжя на її ім`я, й на таку пропозицію позивач погодився.

16 липня 2011 року він зняв належний йому автомобіль з обліку для реалізації та 18 жовтня 2011 року автомобіль зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 із зазначенням в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу про право користування транспортним засобом ОСОБА_1 .

У подальшому за наявною домовленістю між сторонами ОСОБА_1 продовжував користуватися транспортним засобом та фактично здійснював усі дії з утримання та обслуговування автомобіля як його власник.

06 липня 2015 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 вимогу щодо повернення їй автомобіля, оскільки він є її власністю.

Позивач указував, що відповідач увела його в обману, оскільки він не думав, що після переоформлення на неї договору вона вважатиме автомобіль своїм.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 29 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі - продажу транспортного засобу, автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, номер кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ввела позивача в оману щодо обставин, які мають значення, а також що під час укладення договору купівлі-продажу між сторонами правочину не було виконано істотних умов договору, а саме не передано автомобіль покупцю.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2018 року апеляційну скаргу відповідача задоволено, рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 29 березня 2017 рокускасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційний суд виходив із того, що позивач не довів як укладення спірного договору купівлі-продажу внаслідок навмисного введення його в оману відповідачем, так і сам факт обману на стадії укладення договору.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

27 березня 2018 року адвокат Максимець О. Б. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2018 року та клопотання про зупинення її дії.

Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі та зупинено дію постанови апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2018 року до завершення розгляду касаційної скарги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Указує, що він не мав на меті відчужувати автомобіль і не думав, що ОСОБА_2 буде вважати цей автомобіль своєю власністю й вимагати віддати його.

Аналіз вимог касаційної скарги дає підстави для висновку, що рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про застосування наслідків недійсності правочину в касаційному порядку не оскаржується, а тому Верховним Судом не переглядається.

Відзив на касаційну скаргу

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив відповідача на дану касаційну скаргу, в якому вона просила залишити скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 10 жовтня 2003 року до 06 серпня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3

18 жовтня 2011 року ОСОБА_2 придбала в ОСОБА_1 автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», номер кузову НОМЕР_1 , і вказаний автомобіль зареєстрований за нею на праві власності в РЕВ № 8 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, видані номерні знаки НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 18 жовтня 2011 року.

У свідоцтві зроблена відмітка про право ОСОБА_1 користуватися даним автомобілем.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині відповідаєзазначеним вимогам закону.

Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 березня 2019 року по справі № 755/3903/17 (№ 61-27176св18).

Установивши відсутність обставин, які б давали підстави для висновку про укладення правочину під впливом обману, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Ураховуючи вказане, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови апеляційного суду в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу адвоката Максимця Олександра Богдановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2018 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля залишити без змін.

Поновити дію постанови апеляційного суду Одеської області від 21 лютого 2018 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук