КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/8038/17 Головуючий у 1-й інст. - Дубас Т.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6518/2020 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2018 року, постановлену у складі судді Дубас Т.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Зараз 7», Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлоінбудсервіс», про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири.

25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову у справі, у якій просила накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 , оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Посилається на те, що ОСОБА_3 на праві власності належить вищевказана квартира, яку він має намір відчужити, що підтверджується інформацією з мережі інтернет. Іншого нерухомого майна ОСОБА_3 на праві власності не має, як і земельних ділянок, транспортних засобів.

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

Посилається на те, що ухвала не відповідає вимогам статей 151-153 ЦПК України. Згідно відомостей інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 142719056 від 25 жовтня 2018 року, вищевказана квартира є власністю ОСОБА_3 Іншого рухомого та нерухомого майна у власності відповідача немає, що підтверджується відповідними доказами.

У серпні 2018 року стало відомо про те, що ОСОБА_3 має намір продати квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується роздруківками з мережі Інтернет. Тобто, існує ризик відчуження квартири, яка належить відповідачу, що в подальшому може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд не врахував той факт, що відповідач намагається відчужити шляхом продажу єдине майно, яке належить йому на праві власності - вищевказану квартиру. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При цьому, обраний заявником вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливістю розпорядитися ним.

Вказана апеляційна скарга вже була предметом апеляційного розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задоволено. Ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2018 року - скасовано та прийнято по справі постанову. Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено, постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими ОСОБА_1 позовними вимогами до ОСОБА_3 .

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майнота (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржникому судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку сторін з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об'єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири.

Оскільки ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами про відшкодування шкоди завданої внаслідок затоплення квартири, колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами існує спір та невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3 на праві власності належить двокімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 (а.с.62-63).

Іншого рухомого та нерухомого майна у власності відповідача ОСОБА_3 немає, що підтверджується зокрема, листом Головного управління Держпраці у Київській області від 30 серпня 2018 року №11/3/18/12397; листом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 13 вересня 2018 року №29-10-0.222.13984/2-18; листом Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 18 вересня 2018 року №31/10-4259.

Суд першої інстанції зміст позовної заяви та поданої позивачем заяви про забезпечення позову належним чином не дослідив, не врахував наявність у відповідача реальної можливості до ухвалення рішення у справі розпорядитися квартирою на власний розсуд та дійшов помилкового висновку про не співмірність обраного виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам. Крім того, судне врахував, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано повністю відмовив в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 104 683 грн 20 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 959 грн.

Постановою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року залишено без змін.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Оскільки між сторонами виник спір, постановою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 104 683 грн 20 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., враховуючи середню вартість двокімнатної квартири в Києво - Святошинському районі, с. Чайки, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_5 про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з накладенням арешту на 1/8 частину квартири.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, судом не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладення арешту на 1/8 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/8 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

Боржник: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Стягувач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).

Строк пред`явлення судового рішення до виконання три роки.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 червня 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.