ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1298/20 Справа № 204/6184/15 Головуючий у першій інстанції: Самсонова В.В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про відмову від його апеляційної скарги у цивільній справі по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_3 , про стягнення боргу; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину; та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , посилаючись нате, що 11 вересня 2012 року ОСОБА_2 взяв у нього в борг грошові кошти в сумі 100000,00 доларів США. Конкретний строк повернення позики сторони не встановлювали, а домовились про її повернення на першу вимогу позивача. На підтвердження укладення договору позики відповідач того ж дня видав позивачу відповідну розписку. Враховуючи викладене, правочин, який відбувся між сторонами, позивач вважав договором позики, який укладений у належній формі. Позивач вказав, що з червня 2015 року неодноразово вимагав від відповідача повернення позики у повному обсязі, однак останній цього зобов`язання в повному обсязі так і не виконав без пояснення причин. Лише 16 червня 2015 року відповідач повернув позивачу 10000,00 доларів США. З того часу відповідач уникає розмов про повернення боргу. У зв`язку з тим, що в розписці не визначений розмір процентів, позивач вважає, що він має право на отримання від відповідача процентів за договором позики на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, розмір процентів, які має сплатити відповідач складає 44534, 20 доларів США. Відповідач повинен сплатити: 90000,00 доларів США суму позики; 44534,20 доларів США проценти за договором позики, а разом 134534, 20 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 09 вересня 2015 року складає 3016 256, 76 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 11 вересня 2012 року у розмірі 134534,20 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09 вересня 2015 року складає 3016256, 76 грн.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи його тим, що згідно тексту розписки відповідач за зустрічним позовом передав позивачу за зустрічним позовом суму 100000,00 доларів США в борг. Чинне законодавство України передбачає наявність для проведення валютних операції відповідної ліцензії. В матеріалах справи така ліцензія відсутня. Використання іноземної валюти без ліцензії Національного банку України суперечить закону і як наслідок інтересам держави. Чинне законодавство України взагалі не передбачає підстав, за наявності яких дві фізичні особи можуть провести готівкові операції щодо оплати послуг між собою в іноземній валюті. Враховуючи такі порушення, правочин, який укладений між сторонами, є недійсним, оскільки суперечить чинному законодавству та інтересам держави й суспільства. Всупереч вимог чинного законодавства та сталої судової практики в розписці від 11 вересня 2012 року не вказано умов, на яких надано кошти у позику, позичальником не вказано, що він зобов`язується повернути вказану суму та не вказано дату отримання коштів, на розписці стоїть дата її написання, але про те, що кошти були отримані та дату їх отримання в розписці не вказано. Отже, вказаний договір позики, який підтверджується розпискою від 11 вересня 2012 року, є недійсним. Тому ОСОБА_2 просив визнати договір позики, який підтверджується розпискою від 11 вересня 2012 року та укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , недійсним (а.с. 92-95 т.1).

У квітні 2016 року третя особа із самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , обґрунтовуючи його тим, що 18 серпня 2012 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб. ОСОБА_2 нібито надано у позику 100000,00 доларів США, що є еквівалентом 799300,00 грн. У квітні 2016 року від чоловіка їй стало відомо про існування судової справи. Складена 11 вересня 2012 року розписка (договір позики) є недійсною, у зв`язку з тим, що сума договору, укладеного між відповідачами, становить 100000,00 тис. доларів США, він не є дрібним побутовим та має укладатися за взаємною згодою подружжя. Проте, вона не надавала чоловіку згоди ні усної, ні письмової на укладення оскаржуваного правочину та отримання коштів від ОСОБА_1 . У разі задоволення позову та стягнення суми боргу з ОСОБА_2 для неї настануть несприятливі наслідки: повернення основної суми боргу та відшкодування штрафних санкцій, звернення стягнення на спільне сумісне майно подружжя, що ОСОБА_3 вважає грубим порушенням її прав. Тому ОСОБА_3 просила визнати правочин, який підтверджується розпискою від 11 вересня 2012 року, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , недійсним й застосувати до нього наслідки недійсності (а.с. 97-98 т.1).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року у задоволенні первісного позову, зустрічного позову та позову третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору відмовлено.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_1 та звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та ухвалення у цій частині нового судового рішення про задоволення даних позовних вимог у повному обсязі.

20 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про відмову від апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження у справі, у зв`язку з вирішенням спору мирним шляхом та погашенням заборгованості.

Частиною 4 статті 364 ЦПК України передбачено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Згідно ч. 5 ст. 364 ЦПК України у разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги.

Колегія вважає за необхідне роз`яснити наслідки відмови від апеляційної скарги щодо неможливості повторного оскарження ОСОБА_1 рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року в частині його позовних вимог про стягнення заборгованості.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що заява про відмову від апеляційної скарги подана особисто апелянтом, - колегія суддів вважає за можливе прийняти відмову ОСОБА_1 від його апеляційної скарги на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року і закрити, у зв`язку з цим, апеляційне провадження.

Керуючись ст. 259, 268, 364 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від його апеляційної скарги на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року та апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_3 , про стягнення боргу; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину; та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді