Справа № 361/1110/20
Провадження № 2-о/361/90/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 лютого 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Лопатинській С.А., з участю представника заявника ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в місті Бровари заяву ОСОБА_3 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису ОСОБА_2 ,

встановив:

ОСОБА_3 подала заяву про видачу обмежувального припису з посиланням на Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству» в інтересах своєї малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2015р.н., в якій просить видати обмежувальний припис батьку дитини ОСОБА_2 у вигляді тимчасового (на шість місяців) обмеження його прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , 2015р.н., а саме: заборонити наближатись на відстань ближче 200метрів до місця проживання дитини ( АДРЕСА_1 ) та закладу дошкільної освіти комбінованого типу «Казка», який відвідує дитина ( АДРЕСА_1 , 4); а також обмежити спілкування з сином.

Заявник свою вимогу обґрунтувала тим, що органом по опіки Виконкомом Броварської міської ради в червні 2019 року було прийнято рішення і визначено участь батька у спілкуванні з сином; за встановленим у рішенні графіком вона видавала сина батьку, але у серпні 2019р. після повернення батьком дитини після побачення, вона виявила у дитини пошкодження анального отвору, і у подальшому з спілкування з дитиною вона з,ясувала, що батько вчиняв з сином під час побачення певні дії сексуального характеру, про що вона 26.09.2019р. подала заяву до правоохоронних органів і було порушено кримінальне провадження за даним фактом; у кримінальному провадженні проведено медичну експертизу, але її висновки заявнику через тайну слідства невідомі; крім того на початку лютого 2020р. з дитиною спілкувався психолог і встановив факт насильства батька по відношенню до дитини. Крім того послалась на інцидент від 18.02.2020р., який відбувся у яслах-садочку, куди прийшов ОСОБА_2 намагався забрати дитину, перешкоджав їй вийти з приміщення з сином, хапав за руки, завдав тілесних ушкоджень (з приводу даних подій вона 21.02.2020р. звернулась до поліції), - і дані дії насильницького характеру ОСОБА_2 вчинив відносно заявника у присутності дитини, що на задумку заявника шкодить розвитку дитини. Вважає, що вказані факти є достатньою підставою для видачі ОСОБА_2 обмежувального припису, а саме обмежили його спілкування з сином на шість місяців , - з метою не допустити по вчинення насильницьких дій батька по відношенню до сина, і заборонити батьку підходити за 200 метрів до місць, де зазвичай перебуває дитина (місце проживання і ясла-садочок), щоб уникнути за погроз дитині і інших конфліктних ситуацій, а також щоб виключити можливість батька спілкуватись з сином у дитячому садочку.

Заінтересована особа ОСОБА_2 заперечував проти заяви, вказану заяву розцінює як умисний тиск заявника на нього, оскільки між сторонами виникли конфліктні відносини і існує спір з приводу поділу спільного майна і з приводу участі у вихованні дитини; заперечує вчинення ним вказаних заявником подій (дій відносно сина) і стверджує, що добре ставиться до сина, ніякого насильства, в тому числі дій сексуального чи розбещувального характеру ніколи не вчиняв і на думці не мав, добросовісно дотримувався встановленого органом опіки графіку участі у спілкуванні з дитиною; з приводу кримінального провадження пояснив, що до даного часу жодного разу не був викликаний до відділу поліції і до слідчого; пояснив, що вже понад чотири місяці заявник не віддає йому дитину на побачення і всіляко цьому перешкоджає, з приводу чого він звернувся до суду з позовом про усунення перешкод, які чинить йому заявник у спілкуванні з дитиною. 18.02.2020р. дійсно мав місце інцидент, коли він прийшов у ясла-садочок взяти сина у день, визначений рішенням органу опіки для побачень, а заявник дитину не віддавала, між ними сталась суперечка, але тілесних ушкоджень він ні заявникові ні дитині не заподіював. Вважає, що відсутнє домашнє насильство, відсутні будь-які дії з його сторони, які б були підставою для обмежувального припису, просив у заяві відмовити.

Згідно ст.3501 ЦПК заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства.

Згідно ст.3502 ЦПК заява про видачу обмежувального припису може бути подана: зокрема, п.1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству";

Згідно ст.3503 ЦПК заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Згідно ст.3504 ЦПК в заяві про видачу обмежувального припису мають бути зазначені, зокрема, п. 3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Згідно ст.1 (визначення термінів) Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» :

п.3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

п.8) особа, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

п.9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи;

п.14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

п.17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;

Статтею 24 Закону визначено спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству, до них належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно ст.25 Закону терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення. Терміновий заборонний припис може містити такі заходи: 1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; 2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; 3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Згідно статті 26 Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування

Згідно ч.2 ст.26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою.

Згідно ч.3 ст.26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно ч.8 ст.26 Закону порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

Верховний Суд у Постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 462/2318/18 зазначив, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення заяви видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши на дані докази та проаналізувавши норми закону, що регулює питання видачі обмежувального припису, суд встановив такі обставини і дійшов таких висновків:

У якості доказів заявник суду надала:

документи на підтвердження того, що вона є матір?ю, а ОСОБА_2 батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

шлюб між сторонами розірвано в судовому порядку - рішенням від 8.01.2019р. , в даному рішенні зазначено, що сімейні стосунки припинені в 2018році, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матір,ю;

рішенням Виконкому Броварської міської ради як органу опіки та піклування № 775 від 25.06.2019р. було призначено ОСОБА_2 за його зверненням порядок участі у вихованні сина ОСОБА_5 , 2015р.н., встановлено графік зустрічей, зокрема друга і четверта п`ятниця місяця з 17-00 до неділі 19-00, щовівторка забирати сина з дитячого закладу та повертати матері до 20-30 в літній період і до 20-00 в осінньо-зимовий період;

надано характеристику на дитину з дитячого закладу, згідно характеристики дитина доглянута, розвинена, скарг нема;

надано експертний Висновок за результатами психологічного дослідження дитини ОСОБА_4 , 2015р.н., з метою з?ясування обставин, що сталось між сином і його батьком ОСОБА_2 і для визначення психоемоційного стану дитини. Висновок психолога ОСОБА_6 : психоемоційний стан потребує корекції. На такий стан дитини скоріше всього вплинуло розлучення батьків, та неприємна ситуація, що відбулась з татом. На даний час спілкування з татом не відповідає бажанням дитини і може привести до негативних наслідків, дата: 02.02.2020р.; (на даному висновку відсутні печатка, яка б посвідчувала особу підписанта, не додано документи щодо фаху особи підписанта);

надано витяг з ЄРДР, згідно якого є запис від 26.09.2019р., заявник ОСОБА_3 , фабула: протягом серпня 2019р. ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , вчиняв розпусні дії відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , 2015р.н. Відомості про повідомлення про підозру відсутні; слідчий Томілін;

згідно відповіді слідчого Томіліна на запит адвоката Зволь Кондратенко Т.М. від 22.01.2020р. у слідчому відділі Броарького ВП є кримінальне провадження за ч.2 ст.156 КК України (відомості внесено до реєстру 26.09.2019р.), слідство активізовано, проводяться слідчі (розшукові) дії.

Заінтересована особа ОСОБА_2 надав письмові заперечення (відзив), і докази:

документи на підтвердження наявності між сторонами майнового спору;

документи, які він зібрав і подавав до органу опіки щодо визначення порядку його участі у вихованні дитини, та зібрані ним документи на підтвердження перешкод, які стала чинити заявник у спілкуванні його з дитиною (фіксування відсутності дитини у дитсадочку на час побачення, заяви матері дитини з проханням не видавати дитину батьку, неодноразові його звернення до органу опіки, до керівництва дитячого садочку, позов до суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною);

документи, що стосуються його особи: характеристику дитини з дитячого садочку, в якій батько характеризується позитивно, позитивну характеристику з місця роботи; квитанції на підтвердження участі в утриманні дитини;

витяг з реєстру досудових розслідувань про внесення відомостей 14.12.2019р. за його заявою щодо неправдивого повідомлення ОСОБА_3 відносно нього.

З наданих заявником доказів і її аргументів єдине, що можна встановити, так це те, що між сторонами дійсно існує конфлікт з приводу розлучення і поділу майна, спірним є питання участі у вихованні дитини. Будь-яких даних, які б вказували на вчинення домашнього насильства ОСОБА_7 по відношенню до дитини, заявник не надала , окрім її заяви до правоохоронних органів, яка сама по собі ніяких фактів не доводить і не є належним доказом.

Подія, на яку посилається заявник (вчинення розпусних дій по відношенню до сина) з її слів мала місце ще в серпні 2019р., натомість тоді заявник заяву про видачу обмежувального припису (що було логічним і актуальним на той час) до суду не подала.

Заяву до правоохоронних органів заявник подала лише в кінці вересня 2019р. і за вказаний період ОСОБА_7 не вчинено будь-яких насильницьких дій по відношенню до дитини. Більш того заявник не вказує на будь-які події чи дії ОСОБА_7 , які б вказували на вчинення ним домашнього насильства у вказаний період до дня подання вказаної заяви суду.

Заявник посилається на подію, що мала місце в лютому 2020 року у дитячому садку- суперечку між ними у присутності дитини. Але дана обставина не є домашнім насильством над дитиною, а заяву подано саме в інтересах дитини.

Таким чином, заявник не довела вчинення домашнього насильства ОСОБА_7 по відношенню до дитини у розумінні Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству», і не довела того, що на даний час ОСОБА_7 уявляє собою небезпеку для дитини і що є необхідність у видачі йому обмежуваного припису з метою забезпечити безпеку дитині від домашнього насильства.

Крім того суд враховує таке:

За заявою заявника ОСОБА_3 26.09.2019р. порушено кримінальне провадження за фактом вчинення ОСОБА_2 розпусних дій по відношенню до спільного малолітнього сина, і у даному провадженні триває розслідування. Заявник посилається на наявність доказів вказаних дій ОСОБА_7 по відношенні до дитини , але таких доказів суду не надано.

Подаючи заяву про видачу обмежувального припису, заявник як на підставу його видачі посилається саме на ті дії, з приводу яких порушено кримінальне провадження і ведеться розслідування.

Згідно ч.10 ст26 Закону Про запобігання та протидію домашньому насильству; разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Тому і за даною обставиною та слідуючи даним приписам процесуального закону відсутні підстави для видачі обмежувального припису в порядку ст. 350-6 ЦПК України.

Таким чином у заяві слід відмовити.

Керуючись ст. 3501-3506 ЦПК України, ст. 1, ст. 26 Закону Про запобігання та протидію домашньому насильству, суд,-

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 , поданої в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , 2015р.н., про видачу ОСОБА_2 обмежувального припису у вигляді тимчасового (на шість місяців) обмеження його прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , 2015р.н., у вигляді заборони наближатись на відстань ближче 200 метрів до місця проживання дитини та до закладу дошкільної освіти, і у вигляді обмеження спілкування з дитиною.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення або складення повного рішення. У разі не вручення повного рішення в день його складення учасник справи має право на поновлення строку подання апеляційної скарги, якщо вона буде подана протягом 30 днів з дня отримання копії рішення. Скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або через Броварський міськрайонний суд Київської області згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повне рішення виготовлено 28.02.2020р.

Суддя Т.В. Селезньова