Справа № 236/184/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Саржевської І.В.,

за участю: секретаря - Олійник С.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача- ОСОБА_2 ,

представника третьої особи- Голєва С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лиман, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

15.01.2019 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів(а.с.2-6).

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Красний Лиман Донецької області народилася онука позивача - ОСОБА_3 . У свідоцтві про народження його онуки батьком зазначений відповідач у справі - ОСОБА_2 , а матір`ю - донька позивача ОСОБА_4 . Шлюб останніх зареєстрований 04.05.2005. У зв`язку із тим, що сімейні стосунки не склалися, 09.02.2010 шлюб було розірвано. Дитина залишилась проживати з матір`ю. Через півроку після розірвання шлюбу донька позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 одружилася з ОСОБА_5 та змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 ». ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 померла. Малолітня ОСОБА_3 на теперішній час зареєстрована за адресою свого вітчима ОСОБА_5 , але фактично мешкає разом із позивачем ОСОБА_1 та його дружиною, що підтверджується Актом обстеження умов проживання від 03.01.2019 складеного спеціалістами служби у справах дітей Лиманської міської ради. Батько онуки, відповідач у справі - ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: вихованням, життям, навчанням та поведінкою доньки не цікавиться, не відвідує батьківські збори, що підтверджується відповідною характеристою з місця навчання дитини, актом органу самоорганізації населення. Вихованням онуки займається позивач та його дружина. Позивач ОСОБА_1 має можливість забезпечувати фізичний, духовний і моральний розвиток та належні умови життя малолітньої онуки, про що свідчить акт обстеження умов проживання від 03.01.2019, виданий службою у справах дітей, характеристикою з місця навчання ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_2 має регулярний дохід, але добровільно матеріальної допомоги на утримання своєї доньки не надає. З огляду на зазначене позивач ОСОБА_1 просить суд позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити позивача опікуном малолітньої та передати

дитину на його виховання. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою судді від 23.01.2019 провадження по справі відкрито та призначене підготовче засідання(а.с.28-29).

Ухвалою суду від 28.02.2019 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду(а.с.47).

13.03.2019 до суду надійшов відзив(заперечення) на позовну заяву від відповідача ОСОБА_2 , в якому відповідач позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю(а.с.53-56). Зазначив, що після розірвання шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 , дитина залишилась проживати з матір`ю, але він цьому не заперечував, оскільки розумів, що на той період донці потрібна була материнська увага. Усвідомлюючи свій батьківський обов`язок він систематично виплачував аліменти на утримання доньки, спілкувався з нею, дбав про її здоров`я, фізичне, духовне та моральне виховання, у них склались добрі відносини як батька та дитини. Через півроку після розірвання шлюбу колишня дружина одружилася з іншим чоловіком, та оскільки вона була одружена і присутність відповідача була небажаною, тому він зустрічався та спілкувався з дитиною за місцем проживання своєї матері ОСОБА_9 де вони мали можливість більше часу проводити разом. Навіть після розірвання шлюбу він спілкувався з дитиною. Відповідач намагався, виходячи з фінансових можливостей, робити подарунки дитині. Ніяких конфліктних ситуацій у них не було. Він завжди був у курсі життя та навчання доньки, мав можливість вільно з нею спілкуватись та проводити час, а також надавати матеріальну допомогу дитині у вигляді сплачених аліментів. На теперішній час він має окреме житло, стабільний дохід, що свідчить про те що він може піклуватись про свою дитину, з якою він має намір проживати разом.

Відповідно до додаткових письмових пояснень позивача ОСОБА_1 наданих до суду 18.04.2019(а.с.75-77), зазначено, що відповідач ОСОБА_2 наводить неправдиві та недостовірні відомості у своєму запереченні, оскільки зберегти сімейні відносини між відповідачем та його донькою ОСОБА_10 не вдалося задовго до фактичного розірвання шлюбу, бо відповідач зловживав алкогольними напоями. Під їх дією відповідач ставав агресивним, та коли донька самостійно з ним не справлялася, викликала міліцію, про що можуть засвідчити свідки по справі. Крім того, відповідач ОСОБА_2 наводить факт виплати аліментів, як усвідомлення свого батьківського обов`язку, хоча ці виплати проводилися за рішенням суду та стягувалися через виконавчу службу, і як тільки померла його донька, про свій "батьківський обов`язок" одразу забув. За весь час зі смерті доньки позивач не поцікавився, за який рахунок живе ОСОБА_11 , та які вона має потреби. Його донька ОСОБА_10 не ставила перепони по відвідуванню дитини, лише ставила умови, що такі зустрічі мають проходити за її присутності або матері відповідача, в зв`язку із тим, що, коли онуці було 2,5 роки, відповідач забрав її до себе погостювати і привіз на мотоциклі напідпитку, причому дитина нічим не була захищена, що доводить відношення батька до дитини. Така поведінка лише підтверджує, що відповідач не був зацікавлений у повноцінній участі у вихованні дитини. В той же час він з дружиною все життя були поруч біля онуки, займаються її фізичним та розумовим розвитком, приділяють багато часу навчанню онуки, водять її на спортивну секцію, вітчим платить за заняття. Крім того, всупереч зазначених нестабільних доходів відповідача, позивач та його дружина мають стабільні доходи у вигляд отриманої пенсії та окреме житло.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Підтримав наведенні заперечення на позовну заяву.

В судовому засіданні представник третьої особи, діючий на підставі довіреності Голєв С.І. (а.с.156), вважав можливим позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 2007 року народження, повністю підтримав висновок Органу опіки та піклування про позбавлення відповідачів батьківських прав, так як вважає, що в діях батька наявна вина у невиконанні батьківських обов`язків, що не суперечитиме інтересам дитини, яка на теперішній час проживає у сім`ї своїх рідних, де отримує належне виховання, утримання, піклування про здоров`я, навчання, повагу до прав дитини, та маючи батька, була фактично позбавлена батьківського піклування та турботи. Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав надано службою на підставі доказів та пояснень, які надав позивач.

В судовому засіданні допитана малолітня ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в присутності законного представника, яка суду пояснила, що їй дванадцять років, вона навчається у шостому класі ЗОШ № 4 м. Лиман. До грудня 2018 року проживала разом зі своєю матір`ю ОСОБА_8 та вітчимом ОСОБА_5 . ОСОБА_2 як батько її вихованням ніколи не займався, вона його практично не знає, як і не знає його місця мешкання та умов його проживання. До школи він ніколи не приходив, її відпочинком не цікавився. Вона спілкувалася з ним дуже рідко, 2-3 рази на протязі 2018 року. Родичів батька, крім його матері- своєї бабусі ОСОБА_9 , не знає. До бабусі ОСОБА_9 ходила у гості раз на тиждень, батько там був дуже рідко. На теперішній час вона бажає проживати з бабусею та дідусем ОСОБА_13 , які займаються її вихованням, утриманням та піклуванням.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні під присягою ствердила, що є дружиною позивача ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_11 . Відповідач ОСОБА_2 практично з самого народження з донькою не спілкується, почав лише коли почалися «судові тяжби». ОСОБА_3 проживає разом однією сім`єю з нею та позивачем, для неї створені усі необхідні умови для її виховання, розвитку, повноцінного харчування. ОСОБА_11 має вільне пересування: спілкується зі своїми однолітками, вітчимом та його родичами, своїм дядьком ОСОБА_15 , своїм хрещеним батьком- рідним братом відповідача ОСОБА_2 . Дитина ніколи не згадує про свого батька, часто спілкується зі своїм вітчимом, родичі якого дуже гарно відносяться до ОСОБА_11 , вона вважає його членом своєї сім`ї. Рідкі спілкування позивача з ОСОБА_11 носили формальний характер, зокрема у вигляді сплачених аліментів, позивач не приймав та не приймає участі у спілкуванні, вихованні та утриманні своєї дитини.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні під присягою ствердила, що є подругою матері відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 . Знає її онуку ОСОБА_11 , яку часто бачила у своєму дворі у колі своїх подруг, після смерті матері ОСОБА_11 не бачила. Декілька разів бачила відповідача ОСОБА_2 разом зі своє донькою ОСОБА_11 у квартирі ОСОБА_9 . Житлові умови ОСОБА_2 не знає.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні під присягою ствердила, що працює поштаркою на території місця обслуговування ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , яка отримує пенсію у відділенні зв`язку. Сім`ю ОСОБА_9 знає з 2014 року, також знає що в неї є онука ОСОБА_11 та син ОСОБА_18 . Коли вона приносила пенсію ОСОБА_9 за місцем її мешкання, інколи там був її син ОСОБА_2 разом з донькою. Останній раз дівчинку бачила в сім`ї ОСОБА_9 у лютому 2019року, а до цього інколи бачила дівчинку у дворі будинку, яка було разом з бабусею.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні під присягою ствердила, що є сусідкою матері відповідача - ОСОБА_9 , бачила як її внучка була у неї в гостях, коли їй було 4-5 років дитину у гості приводила мати дівчинки або її вітчим. За ОСОБА_2 знає тільки те, що він мешкає окремо, працює та не одружений.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні під присягою ствердила, що є сусідкою матері відповідача - ОСОБА_9 , знає лише що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_9 , як онуку ОСОБА_9 , бачила коли тій було 7-9 років, яку у гості приводила її мати ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні під присягою ствердила, що є матір`ю відповідача ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_11 . Після розірвання шлюбу її сина з матір`ю ОСОБА_11 , остання зі своїм чоловіком, вітчимом ОСОБА_11 , приводили онуку до неї додому де дівчинка гостювала та ночювала. Також приходив її син ОСОБА_2 який спілкувався з донькою, вони разом проводили відпочинок, ОСОБА_18 був присутнім під час свята «Випускний» у дитячому садочку. ОСОБА_11 у гості ходила сама без примусу. Коли дитині було 2,5 років з її матір`ю було оговорені зустрічі з батьком ОСОБА_18 : у присутності самої матері ОСОБА_11 або ОСОБА_9 . Останній раз вона спілкувалася з дитиною у липні 2019 року.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.06.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_21 , актовий запис № 64, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 04.06.2005(а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області 23.10.2007, актовий запис № 215, батьками якої зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_22 (а.с.11).

09.02.2010 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_22 , розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області 13.09.2011, актовий запис № 22(а.с.13).

12.08.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, було укладено шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_22 , актовий запис № 112, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 12.08.2010. Прізвище після реєстрації шлюбу у дружини « ОСОБА_3 » (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 померла. Смерть зареєстровано у Лиманському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №1126, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.15).

Згідно з висновком від 11.01.2019 №1 «Про можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 », орган опіки та піклування Лиманської міської ради, вважає можливим позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .(а.с.17-18).

Позивачем ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи акт обстеження умов проживання,складеного 03.01.2019 спеціалістами служби у справах дітей Лиманської міської ради щодо належних умов проживання онуки ОСОБА_3 разом з відповідачем та його дружиною ОСОБА_14 (а.с.23), характеристика на ученицю Лиманської ЗОШ1-111 ст.№4, ОСОБА_3 2007 року, складену директором учбового закладу та класним керівником, зі змісту якої вбачається, що батько дитини ОСОБА_2 вихованням доньки не займається, на батьківські збори жодного разу не приходив, контакт з класним керівником не підтримує(а.с.22), акт щодо проживання сім`ї від 28.12.2018 , складених старшою по будинку у присутності трьох сусідів, завірених печаткою Лиманської міської ради(а.с.21), довідку про доходи ОСОБА_1 та ОСОБА_14 , які перебувають на обліку в Управлінні ПФУ в м. Красний Лиман Донецької області(а.с.89-90)свідоцтво про право власності на житло(а.с.91).

Відповідачем ОСОБА_2 надано до суду документи, які підтверджують, що позивач має постійне місце роботи і самостійний дохід, являється фізично здоровим, не обліку у нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи(а.с.61-63, 102-109).

За повідомленням начальника Лиманського міського відділу ДВС ГТУЮ в Донецькій області від 07.03.2019, з 16.09.2008 у відділ перебувало виконавче провадження №9410169 щодо примусового виконання рішення Краснолимаснького міського суду Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 . У зв`язку зі смерті стягувача 24.12.2018 виконавче провадження було завершене(а.с.57).

Позивач у період з квітня по липень 2019 року звертався до органів опіки та піклування Лиманської міської ради, Слов`янського відділу поліції, Слов`янської місцевої прокуратури з заявами про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні з донькою, але позивачу було повідомлено про припинення розгляду заяв до винесення судового рішення по справі про позбавлення позивача батьківських прав(а.с. 107-108,114-117).

Інших доказів, отриманих у встановленому законом порядку, позивачем надано не було.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, послався на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дитини.

Згідно з висновком від 11.01.2019 №1 «Про можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 », орган опіки та піклування Лиманської міської ради, вважає можливим позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , так як він повністю відсторонився від виховання та матеріального забезпечення дитини.

З зазначеним висновком суд не може погодитися з тих підстав, що висновок не містить в собі оцінки особистості ОСОБА_2 та його поведінки, грунтується лише на підставі доказів та пояснень, які надав сам позивач

Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні.

Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей.

Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Таким чином, в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо негативної характеристики відповідача, оскільки вони не найшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, навпаки спростовані поясненнями наданими відповідачем в судовому засіданні та наданими ним доказами долученими до матеріалів справи.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним.

З урахуванням вищевикладеного,суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків та веде аморальний спосіб життя, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

На підставі ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст. 164 -167 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст. 5-13, 76-81, 89, 142, 206,211, 258-259, 265, 272 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти за рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Донецький апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 25.02.2020.

Суддя -