ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року

м.Суми

Справа №587/551/19

Номер провадження 22-ц/816/491/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 грудня 2019 року в складі судді Степаненка О.А., ухваленого у м. Суми Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги мотивувала тим, що з 2002 року сторони перебували у шлюбі. Від подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Сумського районного суду від 18 червня 2012 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_2 розірвано, стягнуто з останнього аліменти на утримання дітей. З того часу відповідач проживає окремо, життям дітей не цікавиться, їх вихованням та утриманням не займається, має значну заборгованість по сплаті аліментів.

Посилаючись на викладені обставини просила задовольнити позов.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 06 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

У січні 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та постановити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачка зазначила, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поданим доказам, не врахував, що відповідач не сплачує аліментів на дітей, не відвідує їх, не цікавиться їх життям, зловживає спиртними напоями, провокує конфлікти.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не надав.

Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації подала клопотання про розгляд справи без участі її представника, вимоги апеляційної скарги позивачки підтримала, просила задовольнити позов про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дітей.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 червня 2002 року сторони уклали шлюб (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - донька ОСОБА_3 (а.с. 11,14).

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18 червня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, стягнуто з останнього аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 травня 2012 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.16).

Відповідач ухиляється від сплати аліментів, станом на 21 листопада 2019 року розмір заборгованості становить 92635 грн 53 коп. (а.с.86).

У квітні 2018 року ОСОБА_1 зверталась до відділу поліції із заявою щодо несплати аліментів ОСОБА_2 , за якою була проведена перевірка. З відповідачем проведена профілактична бесіда про недопущення несплати аліментів та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів. ОСОБА_2 зобов`язався сплачувати аліменти та погашати наявний борг (а.с. 88).

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 10 травня 2019 року у справі №587/498/19 ОСОБА_2 , який 10 березня 2019 року о 19 годині 00 хвилин перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 насильство в сім`ї, притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Служба у справах дітей Сумської РДА надала суду висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_3 , проте в судовому засіданні представник служби Будко Ю .О. зазначений висновок не підтримала, змінила думку, вважає, що позов необхідно задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав щодо дітей (а.с. 56, 92).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела належними допустимими доказами факту злісного ухилення відповідача від участі у вихованні дітей, наявність заборгованості по аліментам не є доказом злісного ухилення від участі у вихованні дітей, що давало б підстави для можливості застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі з огляду на наступні обставини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батька.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи зі встановлених, на підставі поданих сторонами доказів, фактичних обставин справи та вищевказаних норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено позивачкою.

Проте встановлені факти неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків з утримання дітей, наявність у нього значної заборгованості по аліментам, притягнення відповідача до відповідальності за насилля у сім`ї, хоча і не підтверджують винного ухилення відповідача від участі у вихованні дітей, проте потребують належного реагування.

За встановлених обставин, з метою стимулювання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків, апеляційний суд керуючись нормами частини 1 статті 376 ЦПК України вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення та доповнити її попередженням про необхідність змінити ставлення відповідача до виховання дитини.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 грудня 2019 року в даній справі змінити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 березня 2020 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик