Справа № 129/2964/19
Провадження по справі № 2/129/202/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" червня 2020 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

у складі: головуючої судді О.В.Бондар,

за участі секретаря Килівник Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

Установив:

22.10.2019 р. позивачка звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що вони з відповідачем під час перебування в шлюбі з 18.04.2004 р. по 13.03.2018 р. за спільні кошти придбали житлову квартиру АДРЕСА_1 , яка була оформлена на відповідача, в договорі купівлі-продажу квартири від 15.03.2013 р. ОСОБА_3 зазначений покупцем; після розірвання шлюбу не можуть у добровільному порядку вирішити питання про поділ житлової квартири, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають з позивачкою, тому просила визнати за нею та за відповідачем право власності на Ѕ частину вказаної житлової квартири за кожним співвласником без виділенням цієї частки в натурі.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 вимоги позову підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання 23.12.2019 р., 9.01.2020 р., 12.02.2020 р., 13.04.2020 р., 11.06.2020 р. повторно не з`явився, про наявність поважних причин своєї неявки суду будь-яких доказів та причин не надав та не зазначив, що не перешкоджає розгляду справи в спрощеному провадженні за відсутності відповідача у відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у поданому до суду 8.11.2019 р. відзиві на позовну заяву проти поділу спірної житлової квартири заперечив, оскільки придбав спірну житлову квартиру за кошти, отримані від своїх батьків, а не на їх з позивачкою спільні кошти, документи на підтвердження цього факту знаходяться у володінні його матері, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відповіді на відзив від 11.11.2019 р. позивачка проти доводів відповідача заперечила, зазначила про те, що частину коштів на придбання та ремонт спірної житлової квартири їх сім`ї передавали також і батьки позивачки, а твердження відповідача не підтверджені ніякими доказами.

Враховуючи пояснення сторін, матеріали справи та вимоги закону, суд визнає, що змінені позовні вимоги підлягають задоволенню з таких міркувань.

Доведено, що 18.04.2004 р. ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_1 , в період спільного проживання та шлюбу подружжя придбало житлову квартиру АДРЕСА_1 , яка була оформлена на відповідача, в договорі купівлі-продажу квартири від 15.03.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7 , зареєстрований в реєстрі за №505 15.03.2013 р., де ОСОБА_3 зазначений покупцем зазначеної квартири. Рішенням Гайсинського районного суду від 13.03.2018 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають з позивачкою в спірній квартирі, іншого житла не мають.

Спірні правовідносини регулюються:

- ст.60 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України, за якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності;

- ст. 63 СК України, яка передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними;

- ст.70 СК України, ст.370 ЦК України, за якими у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна дружини і чоловіка є рівними;

- ч.1,2 ст.71 СК України, відповідно до якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом; при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Статею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте в період шлюбу, тобто все майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, вважається спільною сумісною власністю, допоки суд не встановить інше.

Водночас, зазначена презумпція може бути спростована. Один із подружжя може оскаржувати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доведення обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує (постанова Верховного Суду України від 24.05.2017 р. у справі №6-843цс17, постанова Верховного Суду від 31.01.2019 р. у справі №686/23104/17).

Оскільки, в спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебуває житлова квартира АДРЕСА_1 , де проживають також їх неповнолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , поширення правового режиму спільного сумісного майна на зазначене нерухоме майно відповідачем не спростоване в судовому порядку, позивачка вимагає визначити лише її та відповідача частку в цьому майні без реального його розподілу, то необхідно в судовому порядку визначити частки кожного з подружжя в їх спільній житловій квартирі - по Ѕ частці.

Заперечення відповідача проти поділу зазначеної житлової квартири та його твердження про те, що кошти на придбання житлової квартири АДРЕСА_1 , а тому зазначена квартира є його особистою власністю і поділу не підлягає, - не доведено належними і допустимими доказами, презумпція спільності права власності подружжя ОСОБА_1 на зазначене нерухоме майно, набуте ними в період шлюбу, не спростована, а тому судом до уваги не береться.

На підставі ст.141 ЦПК України стягненню з ОСОБА_3 підлягають судові витрати: на користь ОСОБА_1 документально підтверджені квитанцією адвоката (а.с.13) витрати позивачки на надання їй адвокатом Мельником А.М. правничої допомоги в сумі 2000 грн., на сплату судового збору в сумі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної інфекції, строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. 258, 259, 263, 264, 265, 267, 271-273 ЦПК України, -

Вирішив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на Ѕ частину житлової квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на Ѕ частину житлової квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на надання правничої допомоги в сумі 2000 грн., судовий збір в сумі 768,40 грн., всього 2768,40 грн.

Повний текст рішення виготовлено 15.06.2020 р.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: