ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3934/19

Головуючий у першій інстанції Циганко М. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1096/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Територіальна громада м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області,

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

місце ухвалення рішення суду м. Прилуки,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 22 січня 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до територіальної громади м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області, в якому просив визначити йому додатковий строк терміном два місяця для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька, ОСОБА_3 . У мотивування заявлених вимог зазначав, що пропустив установлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини, оскільки перебував на заробітках у Польщі, а також через свою юридичну необізнаність, оскільки був впевнений у відсутності спадкового майна.

Рішенням від 22 січня 2020 року Прилуцький міськрайонний суд позов задовольнив. Визначив ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю два місяця з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька, ОСОБА_3 .

З апеляційною скаргою на зазначене рішення суду, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 352 ЦПК України, звернулась ОСОБА_2 , яка не брала участі у справі. Заявник, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду у повному обсязі та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем був прихований, а судом першої інстанції не був встановлений факт наявності у померлого ОСОБА_3 дочки, яка являється спадкоємцем першої черги за законом.

Скаржниця зазначає, що вона, як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька, не оформляла права на спадкове майно, проте фактично прийняла спадщину, оскільки померлий на день своєї смерті останні 10 років проживав разом з нею.

Звертає увагу на ту обставину, що відповідно до роз`яснень постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця інших спадкоємців. Всупереч цьому позивачем була прихована інформація про наявність іншого спадкоємця першої черги за законом, і відповідачем була зазначена лише територіальна громада м. Прилуки.

Наголошує на тому, що встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, і, встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним відсутні, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Натомість, у порушення положень ч. 5 ст. 12 ЦПК України, районний суд розглянув та задовольнив даний позов до неналежного відповідача, не залучивши при цьому її до участі у справі.

У наданому відзиві ОСОБА_1 , не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи відзиву зводяться до необґрунтованості тверджень ОСОБА_2 про фактичне прийняття нею спадщини після смерті батька. Указує, що надана нею довідка від 11 серпня 2020 року № 2798 не є належним доказом на підтвердження наведеної обставини, оскільки батько проживав в окремому приміщенні належній йому частині житлового будинку АДРЕСА_1 , в іншій частині будинку проживала ОСОБА_2 разом зі своєю сім`єю, тобто проживання спадкодавця та спадкоємця було окремим та роздільним.

Позивач зазначає, що лише у листопаді 2016 року, після встановлення батькові діагнозу онкологічного захворювання, за спільною домовленістю із сестрою та для можливості здійснення необхідного догляду, вона забрала його проживати до себе, отже тимчасове спільне проживання сестри разом з батьком у період його хвороби не є підтвердженням факту постійного проживання, як цього вимагають положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Наголошує на тому, що оскільки ОСОБА_2 не проживала постійно разом з батьком та не подавала заяви про прийняття спадщини у встановлений строк, чого вона фактично не заперечує у апеляційній скарзі, вона не вважається такою, що прийняла спадщину. Саме з цих підстав ним і не пред`являлись вимоги до сестри, і рішенням суду її права порушені не були.

На його думку є безпідставними твердження скаржниці про невжиття судом заходів щодо встановлення кола спадкоємців, ураховуючи те, що за місцем реєстрації батька ОСОБА_2 зареєстрована не була, постійно з батьком не проживала та із заявою про прийняття спадщини не зверталась. Крім того, остання не пропонувала йому спільно звернутися до нотаріуса для подання ним письмової заяви про надання їй згоди на подачу нею заяви про прийняття спадщини, і таке право ОСОБА_2 на даний час не вичерпано.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

24 листопада 2020 року на електронну та поштову адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відмову від позову з посиланням на положення ст. 373 ЦПК України (а.с 100, 103). Цього ж дня на адресу суду від скаржниці ОСОБА_2 надійшло клопотання про прийняття відмови позивача від позову та повернення їй 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні апеляційної скарги (а.с. 102, 104).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені клопотання учасників судового розгляду підлягають задоволенню, а апеляційне провадження у справі закриттю.

Відповідно до положень ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам ст.ст. 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 2 ст. 256 ЦПК України). Зміст заяви позивача свідчить про те, що такі процесуальні наслідки йому відомі та зрозумілі (а.с. 107).

Згідно з ч. 2 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги. Аналогічні положення містяться у ч. 4 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір».

Зважаючи на наведені вище норми, апеляційний суд вважає за можливе прийняти відмову ОСОБА_1 від позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з чим рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 січня 2020 року належить визнати нечинним, а апеляційне провадження у справі закрити. Також слід повернути особі, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні апеляційної скарги (а.с. 41), що становить 630,65 грн.

Керуючись ст.ст. 142, 373, п. 3 ч. 1 ст. 374, 389, 390 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 про відмову від позову до територіальної громади м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до територіальної громади м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 січня 2020 року визнати нечинним.

Провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини закрити.

Клопотання ОСОБА_2 про повернення судового збору задовольнити.

Повернути ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі апеляційної скарги відповідно до квитанції філії Чернігівського облуправління АТ «Ощадбанк» від 11 серпня 2020 року № 45, у розмірі 630 (шістсот тридцять) грн 65 коп.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її складення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст ухвали складено 25 листопада 2020 року.

Головуюча: Судді: