Справа № 627/1092/19
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2020 року смт. Краснокутськ
Краснокутський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Каліберди В.А.,
при секретарі Ніколайчик А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав останнього відносно його малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В судове засідання позивач не з`явилася, однак надала суду заяву про підтримання заявлених вимог та про розгляд справи у її відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, хоча був викликаний своєчасно та належним чином, про що свідчать оголошення.
Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про підтримання заявлених ОСОБА_1 вимог та про розгляд справи у відсутність представника.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин.
Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 являється батьком малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
Судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 піклуванням про свою дитину не займається, матеріальної допомоги не надає, життям та здоров`ям не цікавиться, що підтверджується: довідкою громадської організації «Спортивне товариство Прайд» від 22.02.2019 року №13/19, відповіддю комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №14» Харківської міської ради від 15.04.2019 №169/1, актом обстеження матеріально - побутових умов сім`ї від 04.07.2019 року.
Також як вбачається з висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 05.02.2020 року №105, то Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради було розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні доньки не приймає, не цікавиться її розвитком, не проявляє ніякого бажання спілкуватися з дитиною, не піклується про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, матеріально не підтримує. ОСОБА_3 батька не пам`ятає та не має до нього ніяких почуттів, тому позбавлення його батьківських прав не вплине негативно на розвиток дитини.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідачем по справі від виховання дитини та свідоме нехтування нею своїми обов`язками.
Відповідно до ч.1, ч.3 ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав являється ухилення від виконання батьками своїх обов`язків по догляду за дитиною. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.
Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Факт, що позивач являється матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , копія якого мається в матеріалах справи.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в сумі 768, 40 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 164, 166 СК України, ст.ст. 4,5,13,76-83,280-283, 265 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини- задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно його малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн.40 коп.
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ).
ОСОБА_2 ( зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 )
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.А. КАЛІБЕРДА