Житомирський апеляційний суд
Справа №279/657/20 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 84 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №279/657/20 за скаргою ОСОБА_1 на постанову про закінчення виконавчого провадження від 31 січня 2020 року державного виконавця Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стаднік Яни Вікторівни

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2020 року, яка постановлена під головуванням судді Волкової Н.Я. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову від 31 січня 2020 року про закінчення виконавчого провадження №58055758, винесену державним виконавцем Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стаднік Яною Вікторівною. Просила постанову скасувати та зобов`язати державного виконавця продовжити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №58055758 до повного виконання судового рішення, а саме: зобов`язати стягнути з боржника на її користь 107 840,48 грн. у найкоротший строк. Скаргу обґрунтовувала тим, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 липня 2018 року її позов задоволено частково та стягнуто на її користь з Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал» середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 92 480,48 грн. без урахування прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, та 15 000 грн. моральної шкоди, тобто загальна сума, яка підлягає до стягнення, складає 107 840,48 грн. На підставі рішення суду 11 січня 2019 року видано виконавчий лист. Виконавче провадження відкрито 11 січня 2019 року Коростенським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Постановою від 31 січня 2020 року старшим державним виконавцем Стаднік Я.В. закінчено виконавче провадження №58055758 із посиланням на фактичне виконання рішення суду в повному обсязі. Однак, на думку скаржника, повне виконання рішення суду не відповідає дійсності. Так, із суми коштів, яка підлягає стягненню за виконавчим листом, боржник утримав податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, хоча в судовому рішенні зазначено про стягнення коштів без урахування прибуткового податку та інших обов`язкових платежів. Вважає, що державний виконавець при виконанні рішення суду не звернула належної уваги на положення податкового законодавства, що й призвело до фактичної зміни рішення суду і зменшення суми до стягнення. Податкові зобов`язання боржник має виконувати самостійно. Окрім того, державний виконавець при виконанні рішення суду не дотрималася розумних строків, приймаючи до уваги те, що відкрито виконавче провадження 11 січня 2019 року, а закінчено - 31 січня 2020 року. Вчинення виконавчих дій зупинялося з 06 лютого 2019 року по 07 листопада 2019 року. Фактично рішення суду виконувалося три місяці з 07 листопада 2019 року. Відомості про рахунки боржника були у державного виконавця 25 січня 2019 року, а тому вона могла раніше вчинити виконавчі дії.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2020 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою скаргу задовольнити у повному обсязі. Зокрема наполягає на тому, що у рішенні суду зазначається про стягнення коштів без урахування прибуткового податку та інших обов`язкових платежів. Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції безпідставно взяв за основу не рішення суду, яке підлягає примусовому виконанню, а ухвалу суду від 25 січня 2019 року про відмову в роз`ясненні рішення суду. Окрім того, звертає увагу на відсутність підстав для висновку суду про сплату на її користь 5 802,53 грн., як середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в частині негайного виконання, оскільки в ухвалі від 25 січня 2019 року встановлено факт надання суду завідомо неправдивої інформації, так як на її рахунок зараховано 4 671,03 грн. Вважає безпідставним посилання суду на її позицію щодо самостійної сплати податків та інших обов`язкових платежів. На переконання скаржника у складі присудженої суми немає податків. Їх має обчислити та нарахувати боржник з присудженої до стягнення суми.

Приватне акціонерне товариство «Коростенський завод залізобетонних шпал» у відзиві на апеляційну скаргу просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу залишити без змін. Посилається на те, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсація моральної шкоди підлягають оподаткуванню. Дані суми визначені судом без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до норм Податкового кодексу України, виплачуючи за рішенням суду суму заробітної плати за час вимушеного прогулу і компенсацію моральної шкоди, роботодавець боржник зобов`язаний стягувати з цих сум обов`язкові податки і збори, оскільки він є податковим агентом щодо фізичної особи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник за довіреністю Коростенського міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стаднік Я.В. просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що вчинені всі дії для повного та своєчасного виконання рішення суду. Виконавче провадження №58055758 входило до складу зведеного виконавчого провадження №58195963. До відкриття виконавчого провадження №58055758 боржник перерахував ОСОБА_1 4 671,03 грн. заробітної плати за один місяць в порядку примусового виконання від присудженого середнього заробітку за час вимушеного прогулу (із 5 581,03 грн. утримано ПДФО та військовий збір). Державному виконавцю необхідно було перерахувати на користь стягувача 70 243,86 грн. заробітної плати та 15 000 грн. моральної шкоди, а разом 85 243,86 грн., що було здійснено (92 840,48 грн. - 5 581,03 грн. = 87 259,45 грн.; 87 259,45 грн. - 15 706,70 грн. ПДФО 1 308,89 грн. військового збору = 70 243,86 грн.).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що постановою від 31 січня 2020 року, винесеною старшим державним виконавцем Коростенського міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хельницький) Стаднік Яною Вікторівною, закінчено виконавче провадження №58055758 із примусового виконання виконавчого листа №279/1419/17, виданого 11 січня 2019 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області, про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал» (боржника) на користь ОСОБА_1 (стягувача) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 92 840,48 грн., без урахування прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, та 15 000 грн. моральної шкоди (а.с.12).

У мотивувальній частині вищевказаної постанови державна виконавча служба зазначила наступну підставу закінчення виконавчого провадження, зокрема, фактичне виконання рішення в повному обсязі з посиланням на п.9 частини першої ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.9 частини першої ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, за виконавчим листом належало до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал» (боржника) на користь ОСОБА_1 (стягувача) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 92 840,48 грн., без урахування прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, та 15 000 грн. моральної шкоди.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і оплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, то суд визначає суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Приймаючи до уваги вищевказані роз`яснення, у резолютивній частині рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 липня 2018 року в справі №279/1419/17 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди вирішено, зокрема, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 92 840,48 грн. та прописано, що дана сума визначена судом без урахування прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, а відносно стягнення у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн. таке застереження відсутнє (а.с.16-19). Ухвалою цього ж суду від 15 січня 2019 року боржнику відмовлено в роз`ясненні судового рішення в частині виконання рішення щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, оскільки воно є зрозумілим (а.с.54).

Отже, стягнення з Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 92 840, 48 грн., обраховано судом без віднімання сум податків та зборів.

Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем, тобто Приватним акціонерним товариством «Коростенський завод залізобетонних шпал», при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, тобто ОСОБА_1 , внаслідок чого виплачена скаржнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу обґрунтовано зменшена на суму податків і зборів.

Окрім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршило становище стягувача, яку поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, ОСОБА_1 отримувала б заробітну плату, із якої також відраховувалися би податки і збори.

Отже, якщо роботодавець виплачує працівникові середній заробіток за час вимушеного прогулу, Приватне акціонерне товариство «Коростенський завод залізобетонних шпал» виступає щодо ОСОБА_1 податковим агентом та зобов`язане утримати і перерахувати податок із суми такого доходу (ПДФО + військовий збір).

Із довідки Приватного акціонерного товариства Коростенський завод залізобетонних шпал» від 18 січня 2019 року №457/14, зміст якої не спростований належними та допустимими доказами, слідує, що на негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць боржником 30 липня 2018 року до виплати на картковий рахунок ОСОБА_1 зараховані кошти у сумі 4 671, 03 грн., про що свідчить платіжне доручення №10235 та виписка банку (а.с.73-74). До відкриття виконавчого провадження (11 січня 2019 року) відповідачем у добровільному порядку виконано (30 липня 2018 року) рішення суду першої інстанції в частині негайної виплати середнього заробітку за один місяць у розмірі 5 802,53 грн., із якої роботодавцем було утримано ПДФО (18%) 1 044,46 грн. та військовий збір (1,5%) 87,04 грн. (5 802,53 грн. - 1 044,46 грн. -87,04 грн.= 4 671,03 грн.).

Присуджений судом на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 92 840,48 грн., визначений судом без урахування прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, належить до оподаткування боржником наступним чином: ПДФО (18%) 16 711,29 грн. (92 840,48 х 18% = 16 711,29 грн.) та військовий збір (1,5%) 1 392,61 грн. (92 840,48 грн. х1,5% =1 392,61 грн.). Отже, до виплати стягувачу із суми 92 840,48 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу належало перерахувати державним виконавцем 70 065,55 грн. (92 840,48 грн. 16 711,29 грн. ПДФО 1 392,61 грн. військовий збір = 74 736,58 грн.; 74 736,58 грн. 4 671,03 грн. (раніше виплачена сума) = 70 065,55 грн.), а також 15 000 грн. моральної шкоди, тобто усього належало перерахувати державним виконавцем стягувачу ОСОБА_1 - 85 065,55 грн. (70 065,55 грн. + 15 000 грн. = 85 065,55 грн.).

За розпорядженням №58055758 від 28 січня 2020 року на користь ОСОБА_1 перераховано 85 243,86 грн. (а.с.137). Дана сума є більшою за 85 065,55 грн., а тому колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що рішення суду за виконавчим документом виконано фактично у повному обсязі, що є законною підставою для закінчення виконавчого провадження №58055758.

Вищевикладеним спростовуються всі доводи апеляційної скарги, які додаткового правового обґрунтування не потребують. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, апеляційний суд залишає ухвалу суду першої інстанції без змін, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 15 червня 2020 року.