КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 367/5663/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватне акціонерне товариство «Європейський Страховий Союз», Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2020 року в складі судді Карабаза Н. Ф.,

встановив:

09.08.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 04.01.2018, близько 19.30 год., в м. Буча на перехресті вулиць Революції- Малиновського, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті нерівнозначних доріг не надав перевагу в русі автомобілю «Opel», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП).

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 15 січня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у зазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України.

04.01.2018 був проведений огляд автомобіля «Opel», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу «Opel», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 82 067 грн 59 коп., що є різницею між ринковою вартістю автомобіля - 126 406 грн 75 коп. та вартістю автомобіля в пошкодженому стані - 44 339 грн 16 коп.

Витрати позивача на проведення автотоварознавчого дослідження склали 1 700 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ "Європейський Страховий Союз".

У зв`язку з тим, що на момент вчинення ДТП ПрАТ "Європейський Страховий Союз" проходило процедуру банкрутства та не мало можливості виплачувати страхові виплати, 26.01.2018 ОСОБА_1 подав заяву про виплату страхового відшкодування до МТСБУ , яким прийнято рішення про виплату 6 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, а також правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі №6-725 щодо абсолютного права потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь: 76 067 грн 59 коп., що є різницею між заподіяним матеріальним збитком та виплаченою страховою сумою; 1 700 грн - витрати за проведення автотоварознавчої експертизи; 777 грн 67 коп. - судовий збір.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25 червня 2019 року заяву представника відповідача - адвоката Левчишиної О. В. задоволено. Залучено до участі в справі в якості третіх осіб ПрАТ "Європейський Страховий Союз" та МТСБУ.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2020 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтується на правовому висновку, викладеному в постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2808 цс15, від 14.09.2016 у справі № 6-725цс16 про абсолютне право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем.

Крім цього, у позивача відсутнє документальне підтвердження наявності договору страхування винної в ДТП особи з ПрАТ "Європейський Страховий Союз", який на момент ДТП був чинним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 зазначив, що на дату ДТП відповідальність винної особи була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4159339 від 16.08.2017, укладеного з ПрАТ "Європейський Страховий Союз" з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну, у розмірі 100 000 грн, франшиза - нуль.

Також зазначив, позивач продав пошкоджений автомобіль за 76 051 грн 46 коп., а тому розмір шкоди повинен розраховуватися як різниця між вартістю відновлювального ремонту - 126 406 грн 75 коп. та вартістю автомобіля у пошкодженому стані - 76 051 грн 46 коп., за мінусом отриманих від МТСБУ 6 000 грн , що становить 44 355 грн 29 коп. та відповідає ліміту відповідальності страховика.

Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач не звертався до страховика за виплатою страхового відшкодування.

З огляду на вказані обставини та правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц), просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник МТСБУ - адвокат Патрик Г. Г. надала письмові пояснення, в яких зазначила, що МТСБУ не володіє інформацією щодо ліквідації ПрАТ "Європейський Страховий Союз". Вважає, що позов заявлено до неналежного відповідача з огляду на те, що ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого, становить 100 000 грн. Враховуючи, що інформація про ліквідацію чи банкрутство даного страховика не підтверджена жодними процесуальними документами, зважаючи на рекомендації Національної комісії, що здійснювала державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг за №2446 від 28 вересня 2016 року, МТСБУ було прийняте рішення про часткову компенсацію страхового відшкодування потерпілим, за рахунок залишку гарантійного внеску цього страховика у фонді захисту потерпілих у ДТП, яка склала за шкоду, заподіяну майну потерпілих 6 000 грн. Решту суму заборгованості МТСБУ може сплатити виключно після ліквідації даного страховика в установленому законом порядку. Отже, позивачем недоведений розмір відшкодування, який має сплатити ОСОБА_2 , як різницю між сумою страхового відшкодування та заподіяною йому майновою шкодою.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 04.01.2018 в м. Буча на перехресті вулиць Революції- Малиновського, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті нерівнозначних доріг не надав перевагу в русі автомобілю «Opel», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталася ДТП.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 15 січня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у зазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України.

Згідно звіту №5/01-ТЗ про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, складеного оцінювачем ОСОБА_3 09.01.2018 (дата оцінки 04.01.2018), вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ в результаті пошкодження транспортного засобу Opel Combo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 126 406, 75 грн.

Згідно звіту №5-1/01-ТЗ про оцінку транспортного засобу складеного оцінювачем ОСОБА_3 09.01.2018 (дата оцінки 04.01.2018), ринкова вартість післяаварійного автомобіля Opel Combo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 44 339,16 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №05/01-ТЗ від 05.01.2018 ОСОБА_4 сплачено 1 700 грн за договором про оцінку Opel Combo НОМЕР_2 .

26.01.2018 ОСОБА_5 звернувся із заявою до МТСБУ про виплату страхового відшкодування.

Листом №3.1-05/17272 від 31.05.2018 року МТСБУ повідомило ОСОБА_6 про прийняте рішення виплатити йому 6 000 грн. Доплата відшкодування буде проводитись у випадку, якщо ПрАТ «Європейський Страховий Союз» буде визнано у встановленому порядку банкрутом та коштів та майна страховика не вистачить для задоволення його вимог, що буде підтверджено затвердженим Господарським судом ліквідаційним балансом страховика (а.с.59 ).

Згідно листа №31/577аз від 07.09.2018 Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України, станом на 05.09.2018 в базі даних Єдиного державного реєстру МВС автомобіль Opel Combo, д.н.з. НОМЕР_2 , був зареєстрований з 08.11.2014 по 17.01.2018 на ім`я ОСОБА_1 17.01.2018 вказаний автомобіль перереєстровано на ім`я нового власника ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 17.01.2018. Вартість купівлі-продажу автомобіля по договору складає 76 051,46 грн (а.с.80).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована в ПрАТ «Європейський Страховий Союз». Відшкодування шкоди особи, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Непред`явлення вимоги до страховика , який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" , є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.

Судом встановлено, що ПрАТ "Європейський Страховий Союз" на даний час не ліквідовано. Позивач не надав доказів стосовно відмови йому вказаним страховиком у виплаті суми страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Судом встановлено, що згідно полісу №АК/4159339 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «Європейський Страховий Союз» 16.08.2017 на період з 18.08.2017 по 17.08.2018 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 грн, франшиза - нуль (а.с.79).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.

У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, за наявності вини відповідача у скоєнні ДТП саме ПрАТ "Європейський Страховий Союз" є зобов`язаною особою за відшкодування завданої шкоди у межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (підпункт 37.1.4 пункту 37.1).

В даній справі позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у межах річного строку, маючи можливість упродовж указаного строку звернутися до страховика.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Належними відповідачами у спорах про відшкодування шкоди в межах суми страхового відшкодування є не страхувальник, а страховик, до якого ОСОБА_1 позов не пред`явив.

Доводи апеляційної скарги в частині недоведеності тієї обставини, що наданий суду поліс №АК/4159339 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП був чинний є необґрунтованими.

Вказана обставина не була підставою позовних вимог, а відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, висновки суду відповідають наданим сторонами доказам, судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: Т. А. Семенюк

І. М. Рейнарт