Ухвала

09 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 308/12508/18

провадження № 61-5961ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В.М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» (далі - КП «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та просила стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за період з 01 січня 2012 року до 01 липня 2014 року в розмірі 59 733,28 грн та середній заробіток за час затримки її виплати в розмірі 281 458,80 грн за період з 03 вересня 2018 року до 30 квітня 2019 року, а всього - 341 192,08 грн.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 червня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з КП «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_2 суму невиплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2012 року до 01 липня 2014 року в розмірі 59 733,28 грн.

Стягнуто з КП «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час затримки до дня фактичного розрахунку при звільненні в розмірі 281 458,80 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Стягнуто з КП «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради на користь держави судовий збір в сумі 3 411,92 грн.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано.

У позові відмовлено.

У квітні 2020 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року.

Положенням пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК Українизакріплено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Однак, таке право на касаційне оскарження не є абсолютним та безумовним, скаржник зобов`язаний обґрунтувати причини такого звернення, що дозволяють ініціювати проведення судового розгляду справи в третій раз.

Так, у положенні частини «с» статті 7 Рекомендацій № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, акцентується увага на тому, що скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Всі мотивування особи, яка подає касаційну скаргу, вже були предметом розгляду в судах двох інстанцій і не потребують додаткового перегляду.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанцій, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована у розділі «Загальні положення» цього Кодексу, яка поширюється і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому суд дослідив та взяв до уваги предмет позову, складність справи, ціну позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,значення справи для сторін і суспільства.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для обов`язкового скасування судового рішення, що оскаржується, у касаційній скарзі не зазначені.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що судове рішення, яке оскаржуються, прийняте у малозначній справі, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко