ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 644/2294/19

провадження № 22-ц/818/969/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Кругової С.С., Маміної В.О.

за участю секретаря Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

представник позивача: ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, з апеляційною скаргою ОСОБА_4 , в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2019 року, в складі судді Бабенко Ю.П., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , яка в рівних частках належить сторонам по справі, а саме: виділити для користування позивачу ОСОБА_1 кімнату розміром 12.75 м2; іншу кімнату розміром 17.3 м2 залишити у користування відповідачки ОСОБА_5 ; залишити в загальному користуванні сторін приміщення кухні, коридору, вбиральні, та ванної кімнати.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 28.11.2013 року в період шлюбу, за сумісні кошти сторони придбали нерухоме майно, а саме спірну квартиру. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.10.2018 року за ОСОБА_1 було визнано право власності на Ѕ частину спірної квартири. Посилаючись на належність вказаної квартири сторонам в рівних частках на підставі ст.ст.355,356,358 ЦК України просив встановити порядок користування квартирою. Вказував на те, що у вказані квартирі позивач фактично не мешкає, оскільки не має можливості користуватися квартирою.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що відповідач порушує права та інтереси позивача по справі, щодо порядку користування спірною квартирою. Вказує, що не має можливості надати суду технічний паспорт на квартиру, оскільки оригінал знаходиться у квартирі, а відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою. Зазначає, що після відкриття провадження як співвласник квартири звернувся до БТІ та оновлений технічний паспорт за своєю заявою, копію якого надав суду пізніше.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наданими суду доказами не підтверджено факт порушення або оспорювання прав позивача на користування спірною квартирою.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.06.2018 року (а.с.6), сторони по справі шлюб розірвали і відповідачка змінила своє прізвище на « ОСОБА_6 ».

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16.10.2018 року (а.с.7), за ОСОБА_1 визнано право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя.

Власницею іншої 1/2 частини спірної квартири залишається відповідач.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.39), вказана вище квартира є 2-х кімнатною, має загальну площу 56.7 кв.м., житлову площу 29.5 кв.м., Ѕ частина вказаної квартири належить на праві власності позивачу по справі.

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14.

За змістом статті 358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Матеріали справи свідчать про те, що домовленості про порядок користування спірною квартирою сторони не досягли.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять суперечливі відомості щодо площі спірного житлового приміщення, а технічного паспорту квартири суду надано не було.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не повно встановлені обставини справи, спір між сторонами не вирішено.

Відповідач заперечує проти визначення порядку користування, вказує, що між сторонами такий порядок визначений за взаємною згодою, вона з дитиною займає більшу, а відповідач меншу кімнати, отже спору з цього приводу немає.

Щодо цих обставин представник позивача зазначив, що дійсно його довіритель займає меншу кімнату, між тим відповідач постійно заходить туди, посилаючись на те, що є власницею всієї квартири, він позбавлений можливості встановити замок на дверях кімнати, тому бажає визначити порядок користування у судовому порядку.

Отже, між сторонами існує спір, який підлягає вирішенню в судовому порядку.

Інформаційна довідка від 10.05.2019 року щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 містить відомості про те, що загальна площа спірної квартири становить 56,7 кв.м., житлова 29,5 кв.м.

Колегія суддів вважає, що саме з цих даних щодо площі квартири слід виходити, визначаючи порядок користування, оскільки ці відомості внесені останніми.

Судом встановлено, сторони не заперечують, що квартира розташована на 4 поверсі будинку та складається з 2-х кімнат. Обидві житлові кімнати мають окремий вихід до коридору і не є прохідними.

Представник позивача пояснив, що за новим техпаспортом, площа житлових кімнат становить 13,4 кв.м та 16, 1 кв.м.

Зазначені відомості відповідають даним з Інформаційної довідки від 10.05.2019 року, відповідач зазначене не спростувала.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає за можливе виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 13,4 кв.м.; виділити у користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 16,1 кв.м; Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор залишити в загальному користуванні.

Такий порядок користування відповідає фактичному порядку, що склався між сторонами, жодним чином не порушує права ОСОБА_3 , у користування якої передається кімната, площі більшої ніж припадає на її ідеальну частку.

З огляду на це, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

- виділити в користування ОСОБА_1 кімнату площею 13,4 кв.м.;

- виділити в користування ОСОБА_3 кімнату площею 16,1 кв.м.

Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор залишити в загальному користуванні.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

С.С. Кругова