Справа № 342/1118/19
Провадження № 22-ц/4808/302/20
Головуючий у 1 інстанції Ничик Г. І.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городенківського районного суду від 04 грудня 2019 року, вскладі судді Ничик Г.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна (державний орган Державна казначейська служба України) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади (суду),

встановила:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в провадженні Снятинського районного суду Івано-Франківської області знаходиться справа № 342/1278/17 за позовом ТзОВ «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ПП «Верес», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» про стягнення заборгованості в сумі 119954,61 гривень, яка розпорядженням Городенківського районного суду від 15.02.2019 року передана на розгляд до Снятинського районного суду.

Зазначила, що 03 травня 2019 року з Єдиного державного реєстру судових рішень їй стало відомо, ухвалою Снятинського районного суду від 26 лютого 2019 року у відповідності до ч. 2 ст. 187 ЦПК України, прийнято до свого провадження цивільну справу за даним позовом та призначено підготовче судове засідання на 26 березня 2019 року.

Однак, в порушення ч. 1 ст. 190 ЦПК України Снятинським районним судом копію ухвали від 26 лютого 2019 року про прийняття даної справи до свого провадження та призначення підготовчого засідання не надіслано жодному відповідачу у справі №342/1278/17.

На її неодноразові звернення до Снятинського районного суду, а саме 06 травня 2019 року, 15 травня 2019 року, 01 червня 2019 року, 11 червня 2019 року, 30 липня 2019 року щодо вручення їй копії ухвали Снятинського районного суду від 26 лютого 2019 року у справі №342/1278/17 судом були проігноровані.

Також покликається, як на обгрунтування позову і на те, що Снятинським районним судом Івано-Франківської області їй не надіслано копію ухвали від 09 липня 2019 року якою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

ОСОБА_1 вважає, що Снятинським районним судом при розгляді даної справи не дотримано вимог процесуального законодавства України щодо надіслання їй копії ухвали суду, чим фактично позбавлено її права подати відзив на позовну заяву, письмові докази на підтвердження заперечень позову та права пред`явити зустрічний позов.

Таким чином, на думку ОСОБА_1 суд порушив принцип рівності сторін та змагальності процесу, що є порушенням права на справедливий суд, пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Посилається, що їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає в особистому розпачі, на відшкодування якої просила стягнути 100 000 гривень.

Рішенням Городенківського районного суду від 04 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна (державний орган Державна казначейська служба України) про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на незаконність та протиправність ухваленого рішення, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначила, що суд відмовляючи в задоволенні її позову, виходив з того, що такий є безпідставний та пред`явлений не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб вказаних органів лише у випадках вчинення незаконних, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 ст.1176 ЦК України і така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Згідно ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи.

На думку апелянта, вона згідно ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування, суд повинен врахувати вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні позову суд зобов`язаний був застосувати положення пункту 10-1 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про порядок відшкодування моральної шкоди, не зумів дійти правильного висновку про стягнення таких коштів за рахунок держави шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України.

Апелянт просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Правом на подачу відзиву сторони не скористались.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не подано до суду жодного доказу в чому саме полягає заподіяна їй моральна шкода, що спричинена їй діями працівників Снятинського районного суду у зв`язку із розглядом справи №342/1248/17 та у зв`язку із поданням нею заяв із процесуальних питань по даній справі.

Однак із таким висновком суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Держави Україна (державний орган - Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів суду.

Як на підставу своїх вимог, позивач посилалася на те, що в провадженні Снятинського районного суду Івано-Франківської області перебувала справа № 342/1278/17 за позовом ТзОВ «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ПП «Верес», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» про стягнення заборгованості в сумі 119954,61 гривень, яка розпорядженням Городенківського районного суду від 15.02.2019 року передана на розгляд до вищезазначеного суду.

Ухвалою Снятинського районного суду від 26 лютого 2019 року відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання, однак копію даної ухвали, не зважаючи на неодноразові звернення - їй не надіслано і такими діями їй заподіяно моральних страждань.

Таким чином, предметом позовних вимог ОСОБА_1 є виключно процесуальні дії суду при здійсненні правосуддя.

Статтями 55, 56 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень ст.ст. 124,129 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Одними із основних засад судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судову владу, згідно ч.2 ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закону), реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Відповідно до ч.1 ст. 6, ч.1 ст. 8, ч.2 ст. 9 Закону передбачено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Учасники справи, згідно ч.1 ст. 14 Закону, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Відповідно до ч.7 ст. 13 Закону, судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Зазначеними положеннями Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Тому розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних із розглядом справи нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Такі спори не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Таким чином, чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Отже, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Постановляючи рішення по суті позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції не дав належної правової оцінки вищезазначеним обставинам та дійшов помилкового висновку про можливість розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень ч.1 п.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішення суду, згідно ч.1 ст. 377 ЦПК України, підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження в справі з підстав визначених ст. 255 та 257 цього кодексу.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у даній справі.

Керуючись ст. ст. 374, 377, 381, 382, 390 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Городенківського районного суду від 04 грудня 2019 скасувати.

Провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна (державний орган Державна казначейська служба України) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади (суду) - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 27 лютого 2020 року.

Головуюча : О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин