Справа №173/1519/20
Провадження №2/173/717/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого- судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В

За участю: позивача - ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську, за правилами спрощеного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

09.09.2020 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням до відповідача ОСОБА_2

30.09.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

08.10.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 19.11. 2020 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

19.11.2020 року в судовому засідання оголошену вступну і резолютивну частину рішення.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившою право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: на підставі договору дарування від 28 липня 2004 року він є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В період з 2013 року по 2015 рік він співмешкав з громадянкою ОСОБА_2 , а тому 16 жовтня 2014 року зареєстрував відповідачку в належному йому будинку.

В 2015 році він з відповідачкою поварився, вона забрала всі свої особисті речі і переїхала на інше місце проживання. Після припинення спільного проживання відповідачка жодного разу не з`явилась у належному йому будинку, особистих її речей у належному йому будинку не має і він навіть не спілкується з нею

Відповідачка по своїй волі не скористалась право на проживання в його будинку, тобто добровільно змінила місце свого проживання та з цього приводу втратила право на користування ним.

Він самостійно не має можливості зняти відповідачку з реєстраційного обліку у належному йому будинку так як для цього потрібна її присутність, що й стало підставою звернення до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вислухавши учасників розгляду справи, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності та право користування житлом.

Як встановлено в судовому засіданні позивач є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 28 липня 2004 року посвідченого 28 липня 2004 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу Зезуль Л.Я., та зареєстрованого в реєстрі під № 1901.

В належному позивачеві домоволодінні зареєстрована з 2014 року його колишня співмешканка ОСОБА_2 , що підтверджується даними домової книги та адресної довідки.

За доводами позивача відповідачка не проживає в будинку позивача з 2015 року. Відповідача добровільно залишила належний позивачеві будинок та більше в ньому не з`являлась, та її особистих речей в будинку не залишилось.

Даний факт підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3 ,. і ОСОБА_4 .

Так свідок ОСОБА_3 , в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з позивачем протягом трьох років і відповідачку ніколи не бачила в належному позивачеві домоволодінні.

Свідок ОСОБА_4 , в судовому засіданні пояснив, що він проживає з позивачем по сусідству. Відповідачку знає, оскільки вона раніше проживала з позивачем. А вже близько 5- ти років разом з позивачем вона не проживає. У позивача інша сім`я. Відповідачка протягом даних 5-ти років ніколи не з`являлась в домоволодінні позивача.

Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідачки в будинку позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд.

Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачеві будинку, наміру користуватись ним, відповідач суду не надав.

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відповідно до ст. ст. 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано доказів того, що йому належить право власності на зазначний вище будинок та, що позивач чи інші особи створювали йому перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним.

За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідачку ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1

Так як відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, судом встановлено, що реєстрація відповідача без проживання та користування належним позивачеві житловим приміщенням порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно рішення суду про визнання ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , понесені судові витрати в сумі 840 грн., 80 коп., за сплачений судовий збір.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 24.11.2020 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 24.11.2020

Дата набрання законної сили: 25.12.2020 року