КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1912/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Голуб С.А., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 липня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №044/694391-КR, згідно якого ОСОБА_1 надано грошові кошти у розмірі 12886 доларів США у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 13,5 % річних з кінцевим терміном повернення до 28 липня 2015 року.

ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконував, що призвело до виникнення заборгованості.

Просило суд стягнути з відповідача на користь позивача 20 134,66 доларів США та судові витрати.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 20 134,66 доларів США.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким визначити розмір вимог 3234,75 доларів США виражене у грошовій одиниці України - гривні.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що у якості застави згідно п.п.1.1 та 1.3.1 Договору застави №044/694398-ZO від 28 липня 2008 року було визначено майно вартістю 15301,07 доларів США, на яке у разі невиконання та неналежного виконання мало бути звернено стягнення, та яке повною мірою та у відповідному обсязі покривало суму кредиту та частину відсотків.

За вказаним договором необхідним є зарахувати сплачені вартість майна (автомобіля) визначене позивачем як застава, кошти в рахунок погашення платежів за вказаним кредитним договором.

Отже, вимоги позивача складали: 11348,53+8786,13-15301,07=4 833,59 доларів США.

Банком укладений кредитний договір, в якому зобов`язання було визначено сторонами в доларах США, проте фактично відповідач отримав кошти на свій рахунок у гривнях, які в подальшому були перераховані банком за майно (автомобіль), визначене в п. 1.3.1 договору.

Зазначає, що жодні повідомлення, вимоги від позивача відповідач не отримував.

Сума вимог позивача є спірною, оскільки сума по кредиту зазначена 6232,08 доларів США, а надалі безпідставно вказано вже 11348,53 доларів США. Сума розрахунку відсотків також вказана невірно та суперечливо, оскільки сума сплачених відсотків зазначена позивачем 1 537,47 доларів США, а надалі зазначено 8786,13 доларів США.

Згідно Додаткової угоди №1 до кредитного договору 02 лютого 2010 року позивач визначив перехід від схеми ануїтет них платежів до стандартної схеми. Відповідно до визначеної в угоді схеми та таблиці Відповідач мав сплачувати фіксовані платежі по кредиту в розмірі 190 доларів в місяць.

Таким чином, в період з травня 2014 року по липень 2015 року відповідач мав сплатити суму по кредиту 190х15 (місяців) = 2850 доларів США та відсотки за кредитом за вказані 15 місяців за визначеною в договорі ставкою у розмірі 384,75 доларів США.

Загальна сума 3 234,75 доларів США.

Крім цього, відповідач заявив про пропуск позивачем строку позовної давності та просив його застосувати.

На апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» через представника подало відзив, який обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 повідомлявся про день та час розгляду позову за адресою реєстрації, відповідно до відомостей, отриманих судом на підставі положень ст.22 ЦПК України.

Повідомлення направлені на адресу відповідача повертались з відміткою працівників відповідного поштового відділення за закінченням встановленого строку зберігання.

Крім цього, долучені ОСОБА_1 до заяви про перегляд заочного рішення ксерокопії квитанцій свідчать про погашення кредиту на суму 100 доларів США 13 квітня 2011 року та 123,90 доларів США 06 лютого 2012 року та не дають підстави вважати, що грошові кошти не були враховані банком при здійсненні розрахунку заборгованості станом на 23 лютого 2017 року.

Всім доказам було надано належну оцінку, що знайшло своє відображення у заочному рішенні.

За умовами кредитного договору кінцевий строк повернення кредитних коштів разом із нарахованими відсотками - 28 липня 2015 року.

ПАТ «Укрсоцбанк» не заявлялись вимоги щодо стягнення з позичальника штрафу та пені.

Також, проценти розраховувались до 29 липня 2015 року - кінцевого терміну повернення кредиту.

Відповідачем жодним чином не підтверджено порушення судом норм процесуального права.

Просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 липня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №044/694394-КR, згідно якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 12 886,00 доларів США у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 13,5 % річних з кінцевим терміном повернення до 28 липня 2015 року.

Відповідно до п.1.1.1 кредитного договору передбачено, що погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється наступним чином: починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячно 28 числа сплачує кредитору рівні суми грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом та процентами, розрахованих за весь строк користування кредитом в сумі 239,36 доларів США.

Станом на 23 лютого 2017 року за відповідачем виникла заборгованість по не належному виконанню зобов`язань за кредитним договором, яка становить 20 134,66 доларів США.

Заборгованість складається із: суми заборгованості за кредитом - 11 348,53 доларів США, заборгованість за відсотками - 8 786,13 доларів США.

Вимога про усунення порушень Вих. № Б 17.04/25 від 23 квітня 2017 року позивача про повернення кредиту ОСОБА_1 залишив поза увагою.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 044/694394-КR від 28 липня 2008 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість, тоді як зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно статей 526,530,610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Під час перегляду заочного рішення в суді першої інстанції відповідач подав письмову заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Вказуючи на наявність правових підстав для стягнення заборгованості, суд першої інстанції не врахував того, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком платежів), а отже не встановив за якими періодичними платежами позовна давність сплила (з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності), а за якими ще діє.

Оскільки вище перелічені порушення унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Вищезазначене узгоджується з висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №756/12830/14).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом до суду банк звернувся 04 травня 2017 року, отже стягненню підлягають кошти по тілу кредиту та відсотках за період з 05 травня 2014 року по 28 липня 2015 року ( тобто до моменту дії кредитного договору, за який було нараховані відповідні відсотки).

З розрахунку заборгованості, який надано позивачем, вбачається, що заборгованість відповідача за тілом кредиту за період з травня 2014 року по липень 2015 року становить 2840,51 доларів США (а.с.8).

Заборгованість відповідача за відсотками, нарахованими на строкову заборгованість за період з 05 травня 2014 року по 28 липня 2015 року становить 246,44 доларів США (а.с.16).

Заборгованість відповідача за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість за період з 05 травня 2014 року по 28 липня 2015 року становить 1672,91 доларів США (а.с.16, зворотна сторона).

Таким чином, загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №044/694394-КR становить 4759,86 доларів США. (2840,51+246,44+1672,91).

Відповідно до ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

З матеріалів справи вбачається, що укладаючи кредитний договір, сторони визначили зобов`язання в іноземній валюті - доларах США.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість саме у визначеній у договорі валюті - доларах США, що відповідає вимогам цивільного законодавства.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року залучено АТ «Альфа-Банк» як правонаступника АТ «Укрсоцбанк» у якості позивача, а відтак, вищезазначена сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням наведеного, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками у розмірі 4 759,86 доларів США, тобто у межах строку позовної давності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім цього, згідно з вимогами ч.1, п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1901,37 грн, що є пропорційним задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (м. Київ, вул. В. Васильківська, 100, ) заборгованість у розмірі 4 759 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят дев`ять тисяч) доларів США 86 центів.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (м. Київ, вул. В. Васильківська, 100, ) судовий збір у розмірі 1901 (одна тисяча дев`ятсот одну) гривню 37 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 27 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

С.А. Голуб