Справа № 345/2188/20
Провадження № 22-ц/4808/1247/20
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Томин О.О.,

секретаря Турів О.М.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» про захист прав споживачів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 24 вересня 2020 року під головуванням судді Миговича О.М. у м. Калуш

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» про захист прав споживачів.

Свої вимоги мотивувала тим, що 27.12.2010 нею із ПАТ «Прикарпаттяобленерго» укладено договір постачання електричної енергії до її будинковолодіння АДРЕСА_1 . Працівниками Калуського РЕМ 01.03.2017 обманним шляхом під виглядом встановлення сканера показників лічильника на подвір`ї її домоволодіння встановлено обмежувач подання напруги до 2 кВт-годин. На дане обмеження вона згоди не давала. Через таке незаконне обмеження позивачка не може користуватись побутовими приладами, а також проводити богослужіння у капличці, що розташована на її подвір`ї.

Просила суд визнати протиправними дії ПАТ «Прикарпаттяобленерго», які полягають у встановленні обмеження потужності струму, зобов`язати відповідача зняти обмеження потужності струму - 2 кВт та встановити обмеження потужності струму 5 кВт.

Також зазначила, що діями відповідача їй завдано моральної шкоди у розмірі 20 000 грн, яку просила також стягнути з відповідача. Моральна шкода виразилась у моральних стражданнях і переживаннях через порушення її прав на отримання електроенергії належної якості та побутові незручності, адже через недостатню потужність струму вона не може користуватись електричними приладами.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 24 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 зазначає, що вказане рішення суду підлягає скасуванню. Судом неправильно встановлено оставини, які мають значення для справи, внастідок неправильного дослідження та оціни доказів. Апелянтка заначає, що жодних з її доводів не було враховано судом, не надано оціну її заперечень та позицій.

Судом першої інстанції не враховано, що 01.03.2017 працівниками Калуського РЕМ на її подвір`ї встановлено обмежувач подання напруги до 2 кВт, на встановлення якого вона не надавала згоди. Судом першої інстанції не було встановлено обставини щодо законності встановлення даного обмежувача, а тому зроблений висновок суду є неправильним.

Апелянтка зсилається на п.3.1 таблиці «Проектування електрообладнання об`єктів цивільного призначення» Державних будівельних норм та правил ДБН В.2.5- 23-2010 де розрахункове навантаження для житлового приміщення її типу повинно становити не менше 5 кВт, а не 2 кВт. На дані норми також посилається Департамент електроенергетичного комплексу Міністерства енергетики та вугільної промисловості у своєму листі вих.№ 32.4-ВИХ/594-17 від 14.04.2017.

Вважає, що ПАТ «Прикарпаттяобленерго» обмеживши потужність подання напруги заподіяло їй також моральну шкоду.

Внаслідок чого вона зазнала душевних страждань та переживань, які виявляються у порушенні мого звичного способу життя, в негативних емоціях, які вона переживає та які викликані неправомірними діями відповідача. Моральні страждання тривають і досі, тому що відповідач не задовольнив її законні вимоги, поставивши перед необхідністю звертатися за захистом прав з позовом до суду, що потребує додаткових фізичних і психічних зусиль та грошових витрат.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, превіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом установлено, що 24.12.2010 між АТ «Прикарпаттяобленерго» та ОСОБА_1 укладено договір про користування електроенергією № 25012204. Згідно п.1 договору енергопостачальник бере на себе зобов`язання постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 2.0 кВт електроустановок споживача (а.с.7-8). Тобто договором, укладеним між сторонами, передбачена договірна потужність не більше 2 кВт.

Працівниками Калуського РЕМ 01.03.2017 року на її подвір`ї позивача по АДРЕСА_1 було встановлено обмежувач подання напруги до 2 кВт.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно статті 26 Закону України "Про електроенергетику" (№ 575/97-ВР) споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Пунктом 3 Правил користування електроенергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357, які діяли до 26 червня 2018 року встановлено, що споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Договір про користування електричною енергією вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін.

Згідно з положеннями пункту 1.1.2 глави 1.1 розділу І Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), дозволена (договірна) потужність - максимальна величина потужності, дозволена до використання в будь-який час за кожним об`єктом споживача відповідно до умов договору споживача про розподіл (передачу) електричної енергії, набута на підставі виконання договору про приєднання до електричних мереж або у результаті набуття права власності чи користування на об`єкт (об`єкти); проектне рішення - інженерні, техніко-економічні, архітектурні, об`ємно-просторові характеристики електроустановки або її частини, розроблені у проектній документації.

Пунктом 2.3.3 глави 2.3 розділу II ПРРЕЕ визначено, що електроустановки споживачів мають бути забезпечені необхідними розрахунковими засобами вимірювальної техніки для розрахунків за спожиту електричну енергію, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, а також (за бажанням споживача) суміщеними з лічильником електричної енергії або окремими засобами вимірювальної техніки для контролю якості електричної енергії.

Положеннями пункту 2.4.2 глави 2.4 розділу II ПРРЕЕ визначено, що у договорі про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії зазначаються величини дозволеної (договірної) та приєднаної потужності, які визначаються виходячи з проектних рішень та потужності наявних у споживача струмоприймачів. Потужність об`єкта споживача повинна обмежуватись на рівні потужності, передбаченої проектом указаного об`єкта споживача та/або технічними характеристиками зовнішніх електричних мереж указаного об`єкта споживача.

Відповідно до пункту 5.1.1 глави 5.1 розділу V ПРРЕЕ оператор системи має право, зокрема, встановлювати технічні засоби, які обмежують розподіл (передачу) електричної енергії споживачу у межах потужності, передбаченої договором.

Таким чином, ОСР має право обмежувати величину використання споживачем електричної потужності до величини, передбаченої умовами договору, укладеного між ОСР та споживачем (не нижче величини, передбаченої договором).

При цьому, у разі, якщо проектом електрозабезпечення об`єкта побутового споживача передбачена більша величина електричної потужності ніж зазначена у договорі з ОСР, споживач має право звернути до ОСР щодо зміни величини електричної потужності, зазначеної у договорі».

Отже, у разі наявності у споживача електроенергії технічної або проектної документації, де зазначена розрахункова потужність, яка відрізняється від потужності вказаної у існуючому договорі по наданню послуг з розподілу, споживачу необхідно письмово звернутися із заявою до оператора системи розподілу щодо внесення змін у договір зазначеної величини електричної потужності для приведення величини дозволеної потужності у відповідності до наданої ним технічної або проектної документації.

У разі відсутності у споживача технічної або проектної документації де зазначена розрахункова потужність, йому пропонується для збільшення величини договірної потужності звернутися ОСР для отримання проекту договору про приєднання до електричних мереж, технічних умов та рахунку за оплату послуги приєднання до електричних мереж.

В підтвердження наявності вищезазначеної пропозиції до позовної заяви додані відповіді ПАТ «Прикарпаттяобленерго» від 18.05.2017 та 27.12.2018. Порядок приєднання до електромереж станом на сьогоднішній день встановлюється Кодексом системи розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП № 310 від 14.03.2018 року.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції не враховано незаконність встановлення обмежувача подання напруги до 2 кВт, є необгрунтовані виходячи з наступного. Відповідно до пункту першого укладеного між сторонами 24.12.2010 договору про користування електроенергією № 25012204 енергопостачальник бере на себе зобов`язання постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 2 кВт електроустановок споживача (а.с.7-8, а.с. 25-26), тому дії відповідача у цьому випадку є правомірними і такими, що відповідають умовам договору.

Згідно п.12 цього договору енергопостачальник має право встановлювати технічні засоби, які обмежують постачання електричної енергії споживачу у межах, передбачених договором.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" (№575/97-ВР) споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Пунктом 3 Правил користування електроенергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357, які діяли до 26 червня 2018 року, встановлено, що споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки. Договір про користування електричною енергією вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін.

Згідно з вимогами пункту 4 ПКЕЕН у договорі обов`язково зазначається величина потужності, як визначаєтся виходячи з потужності наявних у побутового споживача струмоприймачів. При цьому загальна потужність не може бути вищою за потужність , передбаченою проектом об`єкта побутового споживача та/або технічними характеристиками зовнішніх електричних мереж об`єкта побутового споживача.

Згідно вимог пункту 37 ПКЕЕН, енергопостачальник має право, зокрема, встановлювати технічні засоби, які обмежують постачання електричної енергії побутовому споживачу у межах, передбачених договором.

Встановлення відповідачем приладу обмеження подання напруги, визначений договором, проведено у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому відсутні підстави для покладення на АТ «Прикарпаттяобленерго» обов`язку щодо зняття вказаного обмеження та збільшення її потужності.

ОСОБА_1 не зверталась із заявою до оператора системи розподілу щодо внесення змін у договір для збільшення величини дозволеної потужності у відповідності до наданої ним технічної або проектної документації. Тому посилання ОСОБА_1 на лист Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 14.04.2017 щодо невідповідності договірної потужності нормам ДБН В.2.5-23-2010 є безпідставним, оскільки відомості, викладені у листі, не змінюють вимог, передбачених законом щодо порядку звернення споживача та надання ним відповідних технічних документів, для можливості збільшення відповідачем потужності електропостачання споживачу.

Доводи апелянта що ПАТ «Прикарпаттяобленерго» обмеженням потужності електропостачання заподіяло їй моральну шкоду є необгрунтованими, оскільки дії відповідача щодо обмеження потужності вчинені відповідно до умов укладеного договору з споживачем і є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, тому підстав для стягнення моральної шкоди судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 24 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

О.О. Томин