Провадження № 22-ц/812/402/20 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Миколаїв

справа № 488/1372/15-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

переглянувши в апеляційному порядку у спрощеному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю

«Колекторське Агентство Фактор»

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське Агентство Фактор»

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, ухвалене 22 жовтня 2019 року суддею Селіщевою Л.І. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного рішення не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 30 серпня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R7В, за яким остання отримала 18 000 грн. кредитних коштів строком до 30 серпня 2016 року на умовах, передбачених договором. 20 травня 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Факторингова Компанія «ФК Факторинг» (далі ФК «Факторинг») укладено договір про відступлення права вимоги № 200514нв, за яким товариство набуло права кредитора, в тому числі і за кредитним договором з відповідачкою. Того ж дня ТОВ «Факторингова компанія «ФК «Факторинг» відступило право вимоги ТОВ «Колекторське Агентство «Фактор» (далі КА «Фактор») за договором про відступлення права вимоги № 20/05/14-ц, за яким позивач набув право вимоги до боржниці реального та належного виконання обов`язків за кредитним договором від 30 серпня 2013 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує обов`язків за кредитним договором та має заборгованість станом на 23 березня 2015 року в розмірі 30116,50 грн., а саме 20 770 грн. за основним кредитним зобов`язанням, що визначені банком станом на 20 травня 2014 року, та 9 346,50 грн. пені, нарахованої товариством, позивач просив стягнути ці кошти з ОСОБА_1 .

Відповідачка ОСОБА_1 , діючи через свого представника, позов не визнала. Вона посилалась на те, що, укладаючи 20 травня 2014 року договір про передачу права вимоги з КА «Фактор», ФК «Факторинг» не набув права вимоги за умовами договору з Банком, а тому не міг передати неіснуюче право позивачеві. За змістом договір про передачу права вимоги має всі ознаки договору факторингу, а позивач не може бути учасником факторингових відносин. Крім того, позивач не надав розрахунку заборгованості, а відповідачка не була у належний спосіб повідомлена про заміну кредитора у зобов`язанні.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що умовами договору про відступлення права вимоги № 200514нв, укладеним між Банком та ФК «Факторинг», передбачено, що остання набуває право вимоги з моменту підписання сторонами Додаткової угоди, реєстру прав вимог та зарахування коштів в розмірі ціни договору. Оскільки такі дії були вчинені лише 24 липня 2014 року, то станом на 20 травня 2014 року ФК «Факторинг» не набув прав нового кредитора та не міг їх передати позивачеві (КА «Фактор») за договором №20/04/14ц. При цьому факторингового характеру спірних правовідносин судом не встановлено.

В апеляційній скарзі представник КА «Фактор» просив рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт посилався на те, що право вимоги за кредитним договором ОСОБА_1 позивач набув з 24 липня 2014 року на підставі договору з ФК «Факторинг» від 20 травня 2014 року, який недійсним не визнано та який за презумпцією є правомірним. Всі необхідні документи, що підтверджують права позивача та обсяг відповідальності ОСОБА_1 , в тому числі розрахунок заборгованості та повідомлення боржника про заміну кредитора, надані суду.

У відзиві на апеляційну скаргу КА «Фактор» відповідачка ОСОБА_1 , не погоджуючись з доводами апелянта, посилалась на ті обставини, які були підставою її заперечень. Апелянт наголошує, що позивач не набув права вимоги у встановленому законом порядку, оскільки таких прав не набула інша сторона договору; він не може бути учасником факторингових правовідносин; відсутні докази наявності заборгованості та належного повідомлення відповідачки про заміну кредитора.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК, в тому числі договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 202 ЦК).

Відповідно до частини 1 статті 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог діючого законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (частина 2 статті 6 ЦК).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 509 ЦК).

При цьому законом передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до частини й статті 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 516 ЦК).

Відповідно до частини 1 статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

З матеріалів справи вбачається, що 30 серпня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R7В (далі Кредитний договір), за яким остання отримала 18 000 грн. кредитних коштів шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника. Днем видачі кредиту є день безготівкового перерахування коштів. Договором передбачені умови кредитування - сплата процентів, комісії, відповідальність сторін та строк дії 30 серпня 2016 року. Узгоджена загальна вартість кредиту та порядок повернення кредиту щомісячними платежами (а.с. 25 35 том І).

20 травня 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ФК «Факторинг» укладено Договір про відступлення права вимоги № 200514нв (далі Договір №1) (а.с. 9 14 том І).

За умовами цього договору первісний кредитор (банк) передає (відступає) новому кредитору права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за це грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у відповідному реєстрі прав вимог в порядку та строки встановлені цим договором (пункт 2.1).

При цьому сторони домовились, що право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідної Додаткової угоди до даного договору та Реєстру прав вимог та зарахування коштів у розмірі ціни договору по відповідному Реєстру прав вимог на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам, зазначеним у відповідному Реєстрі прав вимог. Разом з правами вимоги Новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (пункт 3.1.3 Договору №1).

Правилами пункту 3.1.8 Договору №1 передбачено, що новий кредитор може відступити або передати всі або будь-які права, вигоду та зобов`язання за цим договором третім особам з моменту набуття ним права вимоги згідно пункту 3.1.3.

Отже, за умовами Договору № 1 новий кредитор, яким є ФК «Факторинг», набуває як право вимоги до боржників банку, так і право відступити це право вимоги третім особам, тільки після підписання сторонами Додаткової угоди, Реєстру прав вимог та сплатою відповідної ціни договору.

Додаткова угода № 3 до Договору №1 та Реєстр права вимоги №1, до якого включені вимоги за Кредитним договором, були підписані сторонами - ПАТ «ВТБ Банк» та ФК «Факторинг» 24 липня 2014 року (а.с. 21, 93-94, 95 том І).

Отже, ФК «Факторинг» набув право вимоги та право відступити право вимог іншій особі з 24 липня 2014 року.

Проте, всупереч положенням пункту 3.1.3 та 3.1.8 Договору № 1, 20 травня 2014 року між ФК «Факторинг» та КА «Фактор» укладено договір про відступлення права вимоги № 20/05/14ц (далі Договір № 2) (а.с. 15 20, 21 23 том І).

Форма та зміст Договору № 2 повністю ідентичні формі та змісту Договору № 1.

Будь-яких застережень щодо передачі КА «Фактор» права вимоги, яке ФК «Факторинг» може набути або набуде в майбутньому (майбутньої вимоги), умови Договору № 2 не містять.

Отже, за змістом Договору № 2 та відповідно до частини 1 статті 514 ЦК до КА «Фактор», могли перейти лише ті права, які існували на час укладення угоди у попереднього кредитора КФ «Факторинг».

Оскільки встановлені обставини свідчать про те, що станом на 20 травня 2014 року за умовами Договору № 1 КФ «Факторинг» не набув права вимоги до боржників банку, в тому числі і ОСОБА_1 , суд дійшов аргументованого висновку про те, що КА «Фактор» не набув право вимоги за Договором № 2 до відповідачки.

Посилання апелянта на те, що право вимоги до ОСОБА_1 як КФ «Факторинг», так і КА «Фактор» набули з 27 липня 2014 року не змінюють правової оцінки цих обставин на момент укладення Договору № 2, тобто станом на 20 травня 2014 року.

Інший підхід до застосування загальних норм щодо укладення правочинів свідчив би про те, що без будь-якого застереження в договорі може бути відчужене право, яким відчужувач на цей час не володіє.

Відсутність позовних вимог про визнання Договору № 2 недійсним не позбавляє відповідачку права обґрунтовувати заперечення проти позову цими обставинами, оскільки заперечення є процесуальним способом захисту інтересів відповідача.

Презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК), на яку посилається апелянт, такого права не спростовує.

До того ж основні висновки суду першої інстанції ґрунтуються не на недійсності в цілому Договору № 2 (в межах заявленого позову це питання не вирішувалось), а на тому факті, що на підставі цієї угоди позивач не набув права вимоги до ОСОБА_1 .

Не можуть бути підставою для задоволення позову й інші обставини, на які посилається апелянт.

Доданий до апеляційної скарги Реєстр прав вимоги № 1, підписаний 24 липня 2014 року ФК «Факторинг» та КА «Фактор» на виконання умов Договору № 2 (а.с. 270 том І), без дотримання інших умов, зазначених вище, не може біти достатньою підставою вважати набутими позивачем прав вимоги до ОСОБА_1 .

Не надано позивачем і розрахунок заборгованості в розмірі 20 770 грн. на час укладення Договору № 2.

Розрахунок ПАТ «ВТБ Банк», на який посилається апелянт (а.с. 66 том І), фактично є лише переліком складових загальної заборгованості (розмір боргу за кредитом, процентам, комісією) та не містить періоду і механізму нарахування цих сум. При цьому відповідачка ОСОБА_1 заперечує наявність боргу та його розмір.

Право боржника висувати заперечення, які він мав проти первісного кредитора, передбачене статтею 518 ЦК.

Отже, основні висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову КА «Фактор» відповідають обставинам справи та вимогам цивільного законодавства.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство «Фактор» залишити без задоволення.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 20 лютого 2020 року.