ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» листопада 2020 року

м. Харків

справа № 643/15466/17-ц

провадження № 22ц/818/54/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Акціонерного товариства «АТ «Ощадбанк», представниця відповідача Темнюкова М.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року в складі судді Єрмак Н.В.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Акціонерного товариства «АТ «Ощадбанк» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 06 вересня 2007 року між нею та банком укладено договір про іпотечний кредит № 446, за яким банк зобов`язувався надати їй кредит у розмірі 25 920,00 доларів США, а вона зобов`язалась прийняти, належним чином використати та повернути кредит щомісячними платежами в сумі 306,54 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,8% річних в порядку на умовах та в строки, визначені цим договором. Останній платіж мало бути здійснено 03 вересня 2027 року.

Вказала, що реальна процентна ставка на момент укладення договору про іпотечний кредит була вищою від процентної ставки, визначеної умовами договору, а абсолютне значення подорожчання кредиту становить 41 556,62 доларів США, та договором не визначене, що підтверджується висновком судового експерта.

Зазначила, що банком оформлено інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту під час укладення договору про іпотечний кредит з порушенням вимог чинного на той час законодавства про захист прав споживачів. Зокрема, їй не надано інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту та послуг з оформлення договору, форми кредитування, варіантів повернення кредиту, графіку платежів, реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту.

Крім того, висновком експерта встановлено невідповідність у договорі кінцевого терміну погашення кредиту, зазначеного у пунктах 1.2. та 1.5., а також, що в разі сплати кредиту щомісяця ануїтетними платежами в сумі 306,54 доларів США кредит повністю буде погашено в листопаді 2025 року, що не узгоджується з вказаними пунктами договорів.

Вказала, що банк умисно приховав від неї повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів її в оману щодо реальної відсоткової ставки та загальної суми кредиту.

Зазначила, що у момент підписання договору була введена в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки та не мала волевиявлення на укладення договору на таких умовах.

Просила визнати недійсним договір про іпотечний кредит №446 від 06 вересня 2007 року з усіма додатковими угодами та додатками, що є невід`ємною частиною цього договору.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Вказала, що банк належним чином не виконав вимоги законодавства щодо дотримання істотних умов договору, а саме не надав їй повної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, навмисно приховав та невірно відобразив фактичні дані і відомості щодо значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що обумовлена сторонами договору, та того розміру абсолютного подорожчання кредиту, що узгоджений між сторонами кредитного договору; що відсутність в умовах договору зазначених застережень та домовленостей суттєво порушує баланс договірних відносин, істотно знецінює вартість предмету іпотеки та значно погіршує становище позичальника; що суд не надав належної оцінки наданому нею висновку експерта та безпідставно відмовив у призначенні експертизи у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року в складі колегії суддів: Сащенка І.С., Коваленко І.П., Піддубного Р.М. поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року; відкрито апеляційне провадження за її апеляційною скаргою на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року; зупинено дію оскаржуваного рішення суду.

19 серпня 2020 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Акціонерного товариства «АТ «Ощадбанк» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Банк вказав, що спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним та відповідало внутрішній волі. На момент укладення договору ОСОБА_1 не заявляла додаткових умов до спірного договору та протягом певного часу виконувала договір. В додатку до спірного договору зазначено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, який також підписано ОСОБА_1 і є невід`ємною частиною договору. Зазначив, що посилання апелянта на статтю 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є недоцільним, оскільки її зміст стосується переддоговірної роботи, та у разі доведення порушення цієї норми настає відповідальність, що не пов`язана з вже укладеним договором, та не може стати підставою для його недійсності. Вказав, що наданий позивачкою висновок експерта не є належним доказом, оскільки експерт не попереджений про кримінальну відповідальність та йому надано не повний комплект документів. Разом з відзивом банк подав до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року в складі колегії суддів: Сащенка І.С., Коваленко І.П., Овсяннікової А.І. призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року в складі колегії суддів: Сащенка І.С., Коваленко І.П., Овсяннікової А.І. призначено по справі судову економічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

13 травня 2020 року з Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса до суду апеляційної інстанції надійшла справа з висновком експерта за результатами проведення судової економічної експертизи № 22801 від 06 лютого 2020 року.

13 травня 2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 643/15466/17 (22ц/818/54/20) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року в складі судді Єрмак Н.В. по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Акціонерного товариства «АТ «Ощадбанк» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Бурлака І.В., судді колегії Коваленко І.П., Овсяннікова А.І.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 травня 2020 року поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

13 липня 2020 року до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких, зокрема, надано тлумачення поняттю «ефективна (реальна) процентна ставка», з якого вбачається, що реальна процентна ставка це не річні відсотки за кредитом, не плата за обслуговування кредитної заборгованості і не дорожчання кредиту (переплата). Реальна процентна ставка має інформативний характер для позичальника та не впливає на розмір його кредитних зобов`язань. Вказала, що реальна процентна ставка зазначена в додатку 1 до договору кредитування фізичної особи № 446 від 06 вересня 2007 року «Таблиця визначення сукупності вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 06 вересня 2007 року». В додатку зазначено, що таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту на реальної процентної ставки визначена з метою запобігання позичальнику моральної та майнової шкоди через надання недостовірної інформації та є довідковою та складеною на дату укладання договору. Реальна процентна ставка і абсолютне значення подорожчання кредиту визначається за плановими платежами згідно графіку. Фактичні строки та суми платежів можуть відрізнятись від планових в залежності від змін у датах, сума з платежів та їх цільового призначення, реальна процентна ставка та сума подорожчання кредиту можуть змінюватись. У додатку № 15 до Положення про кредитування фізичних осіб, затвердженого постановою Правління Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 18 червня 2003 року зі змінами станом на 25 червня 2007 року чітко визначено формулу ануїтетного платежу, який був розрахований на час укладання кредитного договору станом на 06 липня 2020 року. При розрахунку ануїтетного платежу використано Стандарт, затверджений протоколом засідання Наглядової ради Державної іпотечної установи від 11 вересня 2008 року за № 31, який не діяв на день укладання оскаржуваного договору. У підсумку вказано, що договір споживчого кредиту укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивачка на момент укладання договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови. Відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню договору споживчого кредиту, в тому числі, й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки. У додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачкою, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Вважав, що відсутні правові підстави для визнання спірних договорів недійсними відповідно до положень частини першої статті 230 ЦК України як укладених внаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними. Позивачка не навела доказів щодо введення її в оману під час укладення договору споживчого кредиту, оскільки перед його підписанням вона мала можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписала.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивачки надав додаткові пояснення, в яких зазначив, що як вбачається з висновку експерта відповідачем у оскаржуваному договорі іпотечного кредитування та додатках до нього розмір реальної ставки за кредитом та суми подорожчання кредиту не вказані, а зазначена в пункті 1.1 договору процентна ставка за користування кредитом в розмірі 12, 8 % річних, вказаний в пункті 1.5 договору ануїтетний платіж в сумі 306, 54 доларів США не відповідає дійсності, оскільки арифметично визначена реальна відсоткова ставка за іпотечним кредитом від 06 вересня 2007 року складає 14,19 %, розмір ануїтетнного платежу - 275, 32 долара США, що є підставою вважати, що в момент підписання кредитного договору між сторонами позивачка була введена в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки. Таким чином, вважав, що банк належно не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, а саме, не надав позичальнику повної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою; навмисно приховав та невірно відобразив фактичні дані і відомості щодо значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що обумовлена між сторонами кредитного договору та того розміру абсолютного подорожчання кредиту, які узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що оспорюваний договір відповідає вимогам закону, містить усі істотні умови, погоджені сторонами, їх волевиявлення було вільним, та доказів несправедливості умов договору не надано, тому підстав для визначення договору недійсним не вбачається.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №446 (а. с. 7-9).

Як вбачається з пункту 1.1 вказаного договору банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кошти в сумі 25 920,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 25 920,00 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,8 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором.

Виконання позичальником зобов`язань за цим договором (у тому числі, і додатковими угодами до нього) забезпечується нотаріально посвідченим договором іпотеки нерухомого майна - № 258 від 06 вересня 2007 року предмету іпотеки, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 2.1).

Пунктом 1.2 договору про іпотечний кредит передбачено, що кредит надається на 240 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 05 вересня 2027 року.

За надання кредиту позичальник сплачує комісійну винагороду у розмірі 1% від суми кредиту з вирахуванням 1,00 грн, що становить 1307,96 грн протягом 1 робочого дня з моменту підписання цього договору; за супроводження кредиту комісійна винагорода 0,00 грн (пункти 1.4.1, 1.4.2, 1.12).

Пунктом 1.5 договору передбачено, що позичальник зобов`язується щомісячно до 05 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту ануїтетними платежами в сумі 306,54 доларів США шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 05 жовтня 2007 року на відповідні рахунки позичальника, відкриті у банку. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 03 вересня 2027 року.

Пунктом 1.9. договору визначено, що сторони погоджуються з тим, що банк не дає жодних гарантій щодо незмінності розміру плати за користування кредитом, а тому розмір плати за користування кредитом під час дії цього договору залежить від зміни облікової ставки НБУ, зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі, внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України може бути змінено в односторонньому порядку протягом строку дії цього договору до моменту повного виконання позичальником зобов`язання. У разі зміни процентної політики банку, банк направляє позичальнику рекомендованою поштою або вручає позичальнику особисто з відміткою про отримання повідомлення з зазначенням нової процентної ставки та проекти додаткових угод про зміну ставки до цього договору та іпотечного договору.

Додатком 1 до договору є таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 06 вересня 2007 року, підписана позичальником на кожному аркуші, у якій вказано, що інформація є довідковою та реальна процентна ставка і абсолютне значення подорожчання кредиту визначаються за плановими платежами згідно графіку; фактичні строки та суми платежів можуть відрізнятися від планових в залежності від змін у датах, сумах платежів та їх цільового призначення, реальна процентна ставка та абсолютне подорожчання кредиту можуть змінюватися (а. с. 62-64).

Додатком 2 до кредитного договору є інформація щодо виду та вартості супутніх послуг, підписана позичальником (а. с. 65).

У додатку 3 до договору викладено перелік послуг банку з тарифами щодо їх вартості, що також підписаний ОСОБА_1 (а. с. 66).

До укладення зазначеного договору, 23 серпня 2007 року, ОСОБА_3 (поручитель) підписано повідомлення про умови кредитування Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», яким вона підтвердила, що ознайомлена з усіма наявними в установі умовами кредитування з коротким описом відмінностей між ними, вартістю супутніх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговування та поверненням, отримала всі необхідні роз`яснення і зобов`язується використати кредитні кошти, які можливо буде надано банком на придбання житла (а. с. 67-68).

06 вересня 2007 року ОСОБА_1 отримала від банку кредитні кошти у розмірі 25 920,00 доларів США, що підтверджується її заявою на видачу готівки (а. с. 69).

01 грудня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №446 від 06 вересня 2007 року, за якою сторони домовились внести зміни до пункту 1.1 кредитного договору №446 та викласти його в наступній редакції: «банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 25 920,00 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти належним чином використати та повернути кредит в сумі 25 920,00 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,0 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. На період з дня видачі кредиту та до моменту закінчення терміну, на який надано кредит, а саме, до 01 грудня 2008 року включно, відсотки за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 12,75 % річних» (а. с. 10).

02 квітня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №2 до договору про іпотечний кредит №446 від 06 вересня 2007 року, за яким сторони домовились внести зміни до пункту 1.5 кредитного договору та викласти його в наступній редакції: «здійснювати погашення кредиту та сплату нарахованих процентів ануїтетними платежами в сумі 306,54 доларів США не пізніше останнього робочого дня кожного місяця шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з дня підписання додаткового договору. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати відсотків здійснити не пізніше 03 вересня 2027 року». Всі інші умови договору про іпотечний кредит №446 від 06 вересня 2007 року залишаються без змін і сторони підтверджують по ним свої зобов`язання. Додатковий договір набирає чинності з дня його підписання та є невід`ємною частиною договору про іпотечний кредит №446 від 06 вересня 2007 року (а. с. 11).

Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення експертно-економічного дослідження від 13 листопада 2017 року № 11/11/2017 за даними пункту 1.1. договору про іпотечний кредит № 446 від 06 вересня 2007 року процентна ставка за користування кредитом становить 12,80 %. В межах наявних матеріалів реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту за договором про іпотечний кредит №446 від 06 вересня 2007 року не визначені.

Експертом встановлено, що реальна процентна ставка на момент укладення договору про іпотечний кредит №446 від 06 вересня 2007 року складає 14,21 % та є вищою від визначеної умовами договору процентної ставки за користування кредитом; абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення договору становить 41 556,62 доларів США.

В межах наявних матеріалів щомісячні платежі (в тому числі, заборгованість за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами) за договором складають від 82,08 доларів США до 306,54 доларів США.

В межах наявних матеріалів оформлення банком інформації про умови кредитування (в тому числі, перед укладенням кредитного договору) та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) під час укладення договору про іпотечний кредит виконано з недотриманням «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» та Закону України «Про захист прав споживачів», а саме:

за наданими документами не встановлено інформації, наданої позичальнику перед укладанням договору стосовно орієнтовної сукупної вартості кредиту та вартості послуг з оформлення договору, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними з зазначенням переваг та недоліків пропонованих схем кредитування, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, що передбачено законодавством;

серед наданих на дослідження документів відсутній графік платежів за договором про іпотечний кредит № 446 від 06 вересня 2007 року у розрізі платежів за кредитом, відсотками за користування кредитом, платежів за супутні послуги та інших фінансових зобов`язань позичальника за кожним платіжним періодом, що не узгоджується з пунктом 3.2. Постанови Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року;

згідно наданих документів договір про іпотечний кредит № 446 від 06 вересня 2007 року, в тому числі, додатки до нього не містить інформації щодо сукупної вартості кредиту із визначенням її в процентному значенні та в грошовому виразі, у вигляді реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), що передбачено пунктом 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту;

встановлено невідповідність кінцевого терміну погашення кредиту, зазначеного у пункті 1.2 договору №446 від 06 вересня 2007 року (05 вересня 2027 року) терміну, зазначеному в пункті 1.5 договору (03 вересня 2027 року).

За наявними документами арифметично встановлено, що в разі сплати кредиту щомісяця ануїтетними платежами в сумі 306,54 доларів США (згідно умови пункту 1.5. договору), кредит повністю буде погашено у листопаді 2025 року, що не узгоджується з умовами пунктів 1.2 та 1.5 договору (а. с. 12-35).

Як вбачається з висновку експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф. М.С. Бокаріуса за результатами проведення судової економічної експертизи № 22801 від 06 лютого 2020 року встановлено, що арифметично визначена реальна відсоткова ставка за договором іпотечного кредиту №446 від 06 вересня 2007 року складає 14,19 %, сума подорожчання кредиту складає 51 335,93 доларів США; у договорі іпотечного кредитування №446 від 06 вересня 2007 року та додатках до нього розмір реальної ставки за кредитом та суми подорожчання кредиту не зазначені; арифметично розрахований розмір ануїтетного платежу складає 275,32 доларів США або 1390,37 грн за курсом НБУ, встановленим станом на 06 вересня 2007 року (а. с. 201-212).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2019 року по справі № 643/16004/16-ц позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково, зокрема, звернено стягнення на предмет іпотеки, однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 30, 6 кв м в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» за договором про іпотечний кредит №446 від 06 вересня 2007 року станом на 10 вересня 2018 року у загальному розмірі 34 690, 50 доларів США, що складає 980 523,51 грн. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вказане судове рішення є чинним.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За загальним правилом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, в силу яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а сам зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Відповідний висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 та у постанові Верховного Суду від 11 січня 2020 року у справі № 761/22687/17 (провадження № 61-6502св19).

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів».

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Частиною 1 статті 11 вказаного Закону у редакції, чинній на час укладення договору передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Пунктом 2 статті 11 вказаного Закону у редакції, чинній на час укладення договору передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі, між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Недотримання зазначених вимог відповідно до частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання правочину недійсним, як такого, що укладений з використанням нечесної підприємницької практики.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Згідно з частинами 1, 2, 5, 6, 7 статті 18 вказаного Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Аналізуючи положення статті 18 цього Закону, для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним в цілому.

Згідно з пунктом 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, чинних на момент укладення спірного договору, банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема, можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі, між зобов`язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі, на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умови дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.

Відповідно до пункту 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банки зобов`язані розробити форму (бюлетень, довідка, повідомлення, тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту перед укладенням кредитного договору.

Пунктом 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки зобов`язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов`язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил).

Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 230 ЦК України та статтями 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Як вбачається з встановлених обставин справи під час укладення оспорюваного договору сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови даного правочину. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що в ньому зазначені всі істотні умови для такого виду договору відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, зокрема, частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, з договору про іпотечний кредит від 06 вересня 2007 року та додатків до нього вбачається, що в них зазначені: сума кредиту, детальний розпис загальної вартості кредиту, відсоткова ставка, порядок нарахування та сплати відсотків, порядок сплати заборгованості, право дострокового повернення кредиту тощо.

Позивачка ознайомлена з текстом договору, про що свідчить її підпис на кожній сторінці.

Отже, оспорюваний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог або заперечень щодо умов спірного договору та в подальшому, як зазначає банк, частково виконувала його умови. Протягом більше ніж 10 років ОСОБА_1 не заявляла про свою незгоду з укладеним договором.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).

Часткове виконання позичальницею умов кредитного договору та пред`явлення позову у цій справі після звернення банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, свідчать про те, що позичальницею схвалені умови договору про надання споживчого кредиту та підтримувались правовідносини, які виникли між нею і банком на підставі оспорюваного договору про надання споживчого кредиту, а подання цього позову спрямоване на ухилення від виконання зобов`язань за кредитним договором.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 646/8669/17, провадження № 61-46606св18.

Доводи ОСОБА_1 та її представника в суді апеляційної інстанції про наявність умислу в діях відповідача і як наслідок введення її в оману щодо умов спірного договору є необґрунтованими, оскільки позивачкою такий умисел банку та обман не доведено.

Жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що під час укладення кредитного договору з боку банку існувало свідоме приховування реального розміру відсоткової ставки та сукупної вартості кредитного договору, і такими діями позивачку введено в оману, ОСОБА_1 не надано.

Посилання на ті обставини, що банком не була надана повна та достовірна інформація щодо умов кредитування і сукупної вартості кредиту, реальної кредитної процентної ставки, за відсутності достовірних даних для визнання решти умов договору несправедливими, відсутності даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивачки в оману, не можуть бути підставою для визнання договору недійсним в цілому, за умови відсутності обставин, які можна було б кваліфікувати як несправедливі умови, і які могли мати наслідком недійсності договору в цілому.

Крім того, пунктом 1.9. договору визначено, що сторони погоджуються з тим, що банк не дає жодних гарантій щодо незмінності розміру плати за користування кредитом, а тому розмір плати за користування кредитом під час дії цього договору залежить від зміни облікової ставки НБУ, зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі, внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України може бути змінено в односторонньому порядку протягом строку дії цього договору до моменту повного виконання позичальником зобов`язання. У разі зміни процентної політики банку, банк направляє позичальнику рекомендованою поштою або вручає позичальнику особисто з відміткою про отримання повідомлення з зазначенням нової процентної ставки та проекти додаткових угод про зміну ставки до цього договору та іпотечного договору.

ОСОБА_1 , укладаючи договір, на вказані умови погодилась, про що свідчить її підпис.

В суді апеляційної інстанції представник позивачки цього не спростував.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що у договорі встановлено невідповідність кінцевого терміну погашення кредиту, зазначеного у пунктах 1.2. та 1.5., є необґрунтованими, оскільки зазначене не є підставою для визнання договору недійсним.

Матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії банку при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню ОСОБА_1 , а також про наявність у таких діях умислу з боку банку, спрямованого на введення споживача в оману.

ОСОБА_1 не надано доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема, не спростовано, що під час укладення кредитного договору вона діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилась з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 в частині не надання судом відповідної оцінки доданого позивачкою до матеріалів справи висновку експерта, колегія суддів зазначає, що визнати вказаний висновок повним та об`єктивним в сукупності із іншими наявними в матеріалах справи доказами та обставинами, встановленими судом, суд не може, а тому відноситься до висновків, викладених в зазначеному експертному висновку, критично, оскільки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 травня 2020 року у справі № 234/17507/16-ц, провадження № 61-8650св19.

З наданого позивачкою висновку експерта від 13 листопада 2017 року вбачається, що предметом дослідження експерта не були додаткові угоди до кредитного договору, тобто він не ґрунтується на повному дослідженні всіх умов договору.

Висновок експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф. М.С. Бокаріуса за результатами проведення судової економічної експертизи № 22801 від 06 лютого 2020 року також не спростовує обізнаність та погодження позивачки з усіма умовами надання кредиту банком, у тому числі, із сукупною вартістю кредиту у вигляді реальної ставки за кредитним договором та абсолютного подорожчання кредиту. Встановлені у висновку експерта обставини самі по собі не можуть слугувати підставою для визнання недійсним оспорюваного правочину.

Крім того, існує різниця між реальною і номінальною ставкою. Номінальна ставка - це ставка, яка вказується в договорі і на базі якої нараховуються проценти, а реальна (ефективна) ставка - це загальна сума платежів, що розраховуються як сукупний показник, який включає сумарний борг, номінальну процентну ставку, страхові платежі, супутні послуги з обслуговування кредиту. Укладаючи кредитний договір, позичальник та кредитор погодили істотні умови кредитного договору, у тому числі й можливість зміни відсоткової ставки.

Водночас, при використанні плаваючої процентної ставки за кредитом неможливо з точністю встановити наперед показники реальної відсоткової ставки та абсолютного подорожчання кредиту.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 405/2823/15-ц, провадження № 61-2286св18 та 26 грудня 2019 року у справі № 759/15612/15-ц, провадження № 61-23236св18.

До того ж, ОСОБА_1 сама підписувала додаткову угоду, що передбачала збільшення процентної ставки.

Разом з тим, у випадку сплати процентів за користування кредитом у більшому розмірі, ніж той, що передбачений умовами договору, позивачка має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення зайво сплачених коштів.

Щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності, на що посилався банк як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні вимоги щодо визнання договору недійсним відмовлено за недоведеністю, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні. При цьому, висновок суду першої інстанції щодо того, що позивачкою строк позовної давності не пропущено, на правильність вирішення спору у справі не впливають.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для розподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

У зв`язку зі складністю справи повний текст судового рішення складено відповідно до частини 6 статті 259 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року, зупинену ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 25 листопада 2020 року.