Постанова

Іменем України

25 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 591/499/19

провадження № 61-22054св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» в особі Сумської філії,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 31 липня 2019 року у складі судді Корольової Г. Ю. та постанову Сумського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Собини О. І., Орлова І. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» в особі Сумської філії (далі - ПрАТ«Київ-Дніпровське МППЗТ») про визнання незаконним наказу та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

Позовна заява мотивована тим, що згідно наказу Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 13 квітня 2018 року за № 25/ос позивача було прийнято на роботу на посаду заступника директора Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» з 16 квітня 2018 року.

Виходячи з вимог наказу в.о. директора Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» «Про внесення змін у штатний розпис працівників філії на 2018 рік» від 26 жовтня 2018 за № 230, з метою підвищення ефективності роботи в організації праці та приведенням у відповідність до обсягів виконуваних робіт штатної чисельності працівників філії зі штатного розпису мало бути виведено з 29 грудня 2018 року штатну одиницю - заступника директора.

На виконання вказаного наказу 29 жовтня 2018 року позивача було попереджено про скорочення посади заступника директора та про наступне звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Наказом від 26 грудня 2018 року за № 76/ос відповідача було звільнено з посади заступника директора з 28 грудня 2018 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників.

Позивач вважав наказ про його звільнення протиправним і незаконним, так як скорочення було проведено в межах окремої філії, а не в цілому по товариству, як юридичної особи. В наказі в.о. директора Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 26 жовтня 2018 за № 230 мова йде про приведення у відповідність до обсягів виконуваних робіт штатної чисельності працівників філії, а не товариства, як юридичної особи, в цілому. Зміни до штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» на 2018 рік були введені в дію з 29 грудня 2018 року, але станом на вказану дату не були затверджені ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», як того вимагає пункт 8.8.3 положення про Сумську філію ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та підпунктів 4.4, 5.24 наказу Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року за № 55, тому, на думку позивача, фактичних змін в організації виробництва, в тому числі, скорочення чисельності або штату працівників у відповідача не відбулось. Позивач також вказав, що йому не були запропоновані всі наявні вакантні посади та не враховано його переважного права на залишення на роботі. Крім того, позивач зазначив, що оскільки його посада відноситься до керівників філії, тому його звільнення з посади мало бути погоджено з вищим органом товариства (Міністерством інфраструктури товариства), чого відповідачем зроблено не було, чим порушено процедуру звільнення.

За таких обставин, позивач просив суд визнати незаконним і скасувати наказ Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» № 76/ос від 26 грудня 2018 року про його звільнення з роботи, поновити його на посаді заступника директора Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 29 грудня 2018 року по день прийняття рішення суду про поновлення на роботі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 31 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним наказ № 76/ос від 26 грудня 2018 року про звільнення 28 грудня 2018 року з роботи заступника директора ОСОБА_1 згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, за скороченням штату працівників.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» з 28 грудня 2018 року.

Стягнуто з Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 грудня 2018 року по 30 липня 2019 року у розмірі 90 558, 56 грн з наступним утриманням з цієї суми необхідних податків та платежів.

Стягнуто з Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» на користь ОСОБА_1 держави судовий збір у розмірі 905, 59 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення присудження працівникові виплати заробітній плати, але не більше ніж за один місяць.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, так як відповідач не довів належними і допустимими доказами обставин того, що на підприємстві, як юридичній особі, відбулась зміна в організації виробництва і праці, зокрема, що була необхідність у проведенні скорочення штату працівників. Також суд вказав, що відповідач не довів, що позивачу були запропоновані усі вакантні посади в цілому по товариству, які б відповідали його кваліфікації та не враховано його переважне право на залишення на роботі. Крім того, суд послався на порушення процедури звільнення позивача, як одного з керівників філії, так як звільнення позивача було проведено без погодження з вищим органом товариства.

Установивши вказані обставини, суд першої інстанції визнав незаконним оскаржуваний наказ, поновив позивача на роботі та стягнув з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Сумського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року апеляційну скаргу ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» в особі відокремленого підрозділу Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» залишено без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 31 липня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

05 грудня 2019 року ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» через засоби поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 31 липня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи.

Суди попередніх інстанцій не правильно застосували положення пункт 9.4.10 Статуту ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та не застосували пункт 8.83.3 Положення про Сумську філію, відповідно до яких директор філії має достатньо повноважень для того, щоб самостійно, без погодження з Міністерством інфраструктури України звільняти працівників, в тому числі, з керівних посад філії, що призвело до прийняття незаконних рішень.

Висновки судів щодо порушення відповідачем вимог трудового законодавства, оскільки ним не було запропоновано всіх вакантних посад при звільненні є необґрунтованими, оскільки позивач відмовився від запропонованих йому посад у філії, а щодо тих вакантних посад, на які він послався у позовній заяві, то він не відповідає їх кваліфікаційним вимогам, тому, на думку відповідача, відсутні порушення вимог закону щодо обов`язку відповідача запропонувати позивачу всі наявні вакантні посади на підприємстві.

Доводи інших учасників справи

21 січня 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суди попередніх інстанцій забезпечили повний і всебічний розгляд справи й ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення, а доводи скарги висновків судів не спростовують. Просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, та залишити без змін оскаржувані рішення.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Ковпаківського районного суду міста Суми.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ПрАТ«Київ-Дніпровське МППЗТ»на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 31 липня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст обставин справи

У справі, яка переглядається, судами встановлено, щоза наказом відповідача від 13 квітня 2018 року за № 25/ос позивача ОСОБА_1 з 16 квітня 2018 року було прийнято на роботу на посаду заступника директора Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», категорія персоналу - керівництво.

Відповідно до наказу в.о. директора Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 26 жовтня 2018 року за № 230 з 29 грудня 2019 року зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців філії мало бути виведено посаду заступника директора.

У зв`язку із запровадженням змін в організації праці, введенням в дію наказом Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 26 жовтня 2018 року за № 230 змін до штатного розпису 29 жовтня 2018 року ОСОБА_1 було письмово попереджено про наступне вивільнення та одночасно повідомлено, що з урахуванням його професії та спеціальності вакантної посади немає. Водночас, позивачу було запропоновано іншу роботу за вакантними посадами монтера колії та складача поїздів та повідомлено, що у разі погодження йому необхідно пройти навчання по професії та медичний огляд, так як запропонована професія має шкідливі умови праці. Щодо вакантних посад головного інженера, майстра депо, механіка, то як повідомив відповідач, необхідна освіта відповідного напрямку (локомотивне господарство, крани на залізничному ходу, автотранспорт).

28 листопада 2018 року в.о. директора Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» звернувся до профспілкового комітету Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» з поданням про надання згоди на звільнення позивача, на що йому було письмово повідомлено про те, що згідно штатного розпису Сумської філії заступник директора ОСОБА_1 входить до керівництва філії, відтак, відповідно до статті 43-1 КЗпП України звільнення заступника директора ОСОБА_1. не потребує погодження профспілкового комітету.

Наказом в.о. директора Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 26 грудня 2018 року за № 76/ос позивача було звільнено з посади заступника директора з 28 грудня 2018 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України за скороченням штату працівників.

Відповідно до довідки ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 24 червня 2019 року за № 3087 середньоденна заробітна плата позивача становила 580, 50 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Згідно з частиною першою статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

За приписами статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у разі звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

З обставин справи, встановлених судами, слідує, що позивач обіймав посаду заступника директора Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

Відповідно до письмового попередження позивача про його наступне вивільнення від 29 жовтня 2018 року відповідач запропонував позивачу лише вакантні посади монтера колії та складача поїздів та повідомив про те, що на вакантні посади головного інженера, майстра депо та механіка необхідна освіта відповідного напрямку (локомотивне господарство, крани на залізничному ходу, автотранспорт), якої у позивача не було.

Однак, як встановлено судами, та вбачається з матеріалів справи, у товариства були наявні й інші вакантні посади, які позивачу в установленому законом порядку запропоновані не були.

Доводи касаційної скарги, що позивачу ніби то пропонувалась інші посади, від якої той відмовився, не можуть бути взяті колегією до уваги, оскільки не містять свого підтвердження.

Відповідно до статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до положень статті 64 ГК України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Як передбачено частинами 1, 3 статті 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.

Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до пункту 5.5.9 Положення про Сумську філію ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України від 29 квітня 2011 року за № 96, філія в межах своєї компетенції має право вносити на розгляд правління пропозиції з будь-яких питань, у тому числі про порушення перед вищим органом товариства або наглядовою радою товариства клопотання про внесення змін і доповнень до штатного розпису філії.

При цьому, пунктом 8.8.3 цього ж Положення передбачено, що директор філії у межах своєї компетенції розробляє та подає на затвердження штатний розпис філії та відповідно до нього приймає та звільняє з роботи працівників філії.

Виходячи з вищезазначеного висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників згідно з пунктом 1 частиною першою статті 40 КзПП України може бути скорочення чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації в цілому, як юридичної особи, а не окремої філії є правильними та обгрунтованими.

Матеріали справи не містять письмових документів, що у відповідача, як юридичної особи, не відбулось змін в організації виробництва і праці в цілому по підприємству, так як наказ про скорочення посади заступника директора, яку займав позивач, був виданий лише по Сумській філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

Крім того позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказані зміни до штатного розпису станом на день звільнення позивача з роботи були погоджені та затверджені вищим органом товариства, як того вимагає пункт 5.5.9 Положення про Сумську філію ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», оскільки чисельність працівників та внесення змін до штатного розпису філії погоджується та затверджується товариством на підставі статуту та Положення, а не філією.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не правильно застосували положення пункт 9.4.10 Статут ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та не застосували пункт 8.8.3 Положення про Сумську філію, та те, що скорочення штату працівників може відбуватись у філії, без погодження вказаного питання з вищим органом товариства, та про те, що філія має достатньо повноважень для скорочення посад зі свого штатного розпису є необґрунтованими, оскільки суперечать нормам цивільного законодавства та нормативно-правовим актам Сумської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ».

Ураховуючи наведене, висновок судів про недотримання відповідачем норм трудового законодавства при звільненні позивача за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України є обґрунтованим та зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судами.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Аргументи касаційної скарги щодо не з`ясування фактичних обставин справи спростовуються встановленими судами обставинами справи, висновки судів про те, що позивачу не було запропоновано всіх вакантних посад, та його звільнення не погоджено з вищим органом товариства, не спростовують, на законність рішень не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судами щодо недотримання відповідачем норм КЗпП України при звільненні позивача, які, на думку заявника, встановлені судами неповно і неправильно.

Суд касаційної інстанції наголошує, що в силу статті 400 ЦПК України Верховний Суд не здійснює переоцінку доказів та встановлення обставин з яких виходив суд при вирішенні спору, оскільки повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 31 липня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко