У Х В А Л А

Справа № 126/429/20

Провадження № 2/126/430/2020

"25" лютого 2020 р. м. Бершадь

Суддя Бершадського районного суду Вінницької області Хмель Р. В., розглянувши матеріали позовної заяви адвоката Шишковського О.В. в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Шиковський О.В. в інтересах ОСОБА_1 подав в суд позовну заяву до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Як вбачається з позовної заяви, вона підписана представником позивача адвокатом Шишковським О.В..

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Водночас, із змісту статті 237, 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Розірвання шлюбу відноситься до спеціальної категорії справ, які мають свої особливості. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Сімейний кодекс України не містить інституту представництва.

Із змісту статті 34 Сімейного кодексу України вбачається, що присутність нареченої та нареченого в момент реєстрації їхнього шлюбу є обов`язковою. Реєстрація шлюбу через представника не допускається. Вказане свідчить про законодавець підкреслив особливий зміст немайнових сімейних правовідносин, які мають особистий характер.

Тому, аналізуючи вищенаведені норми права, суд приходить до переконання, що подання заяви про розірвання шлюбу за своїм змістом може бути здійснено тільки безпосередньо одним із подружжя та такі повноваження, враховуючи особистий характер правовідносин, не можуть передаватися представникові.

Подібна позиція є у п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - відповідно до ч. 1 ст. 115 СК розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі РАЦС за заявою колишньої дружини або чоловіка. Сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються.

Таким чином, враховуючи характер правовідносин з приводу розірвання шлюбу, сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя, а правила Цивільного кодексу України про представництво, довіреність і доручення, на ці правовідносини не поширюються.

Крім того, частиною 4 ст. 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордером визнається письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

За пунктами 2, 12, 14, 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України 17 грудня 2012 року № 36, ордер на надання правової допомоги є письмовим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»та іншими законами України. Ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності). Ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об`єднання (бюро) зобов`язані вказати на звороті ордера. Ордер має містити наступні реквізити: серію, порядковий номер ордера; прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа.

Із наведеного нормативного регулювання випливає, що адвокат як представник для підтвердження своїх повноважень учасника справи повинен надати ордер, тобто оригінальний документ встановленої законодавством форми та змісту, з якого можна презюмувати, що він виданий на підставі договору про надання правової допомоги і підтверджує правомочність адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Інші форми цього документа, наприклад копії ордера будь-якого виду, зокрема й копія, завірена самим адвокатом, не замінюють обов`язку надавати ордер як основний вид документа, перший і єдиний його примірник.

Положення ч. 4 статті 62 ЦПК України не містять правил, які б дозволяли адвокату підтверджувати свої повноваження поданням копії ордеру, а не основного документа, з якого була зроблена ця копія.

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що доданий до позовної заяви Ордер серії ВН №025207, не є належним документом, що посвідчує повноваження адвоката ОСОБА_3 на здійснення від імені позивача його процесуальних прав та обов`язків, оскільки в справі міститься ксерокопія, а не оригінал вказаного ордеру.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли: заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Враховуючи вищевикладене, а саме те, що позовну заяву про розірвання шлюбу подано представником позивача, однак сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя, а правила ЦК України про представництво на ці правовідносини не поширюються, а відтак позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, тому суддя приходить до переконання, що позовну заяву адвоката Шишковського О.В. в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу необхідно повернути позивачу.

Керуючись п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Шишковського О.В. в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду або через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р. В. Хмель