Справа № 643/3549/19
Провадження № 2/643/549/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2020 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хотян К.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому після збільшення позовних вимог, просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь грошову компенсацію за його Ѕ частку автомобіля Volkswagen Polo Sedan, 2013 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 130 578,70грн., судовий збір у розмірі 1305,80грн., витрати за проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 2372,20грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 05.06.2004року він зареєстрував шлюб з відповідачем ОСОБА_4 . Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 24.09.2014р. заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова шлюб між сторонами було розірвано. 21.10.2015р. рішенням Московського районного суду м. Харкова місце проживання дитини визначено разом із ним. Згодом відповідач уклала інший шлюб і змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_4 . 13.02.2013р. в період знаходження у шлюбі і проживання разом однією родиною, за спільні кошти сторонами був придбаний автомобіль Volkswagen Polo Sedan, 2013 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 . Автомобіль був зареєстрований на ОСОБА_4 . Зазначений автомобіль був придбаний сторонами за кредитним договором №50007631 від 18.02.2013р. укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Мобіліті» терміном на 5 років, тобто до 13.02.2018р. Вартість автомобіля на момент укладення договору складала 157020,60грн., що по курсу НБУ на момент придбання складало 19 651 доларів. Всі витрати по оплаті автомобіля та періодичних платежів за кредитним договором сторони несли разом за взаємною згодою. Після розірвання шлюбу відповідач самостійно, без його згоди, як співвласника даного майна, забрала автомобіль в особисте користування, позбавивши його прав на нього. В 2016р. після розірвання шлюбу, спірний автомобіль був знятий з реєстрації та відчужений відповідачем. Відповідач не отримав на це його згоди, як співвласника та не виплатила йому грошової компенсації за частку у спільному майні. Вивчивши пропозиції на ринку продажу аналогічних автомобілів, він визначив, що вартість спірного майна - 243 000,00грн., що по курсу НБУ на час розгляду справи у суді становить 9000 доларів США. На момент звернення із позовом, автомобіль відчужений відповідачем на користь третьої особи, а тому позивач просив стягнути з відповідача Ѕ частину вартості спірного автомобіля у розмірі 130 578,70грн., оскільки поділу підлягає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, або ж кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого співвласника.

Відповідач ОСОБА_4 надала до суду відзив на позов, в якому просить застосувати позовну давність до вимог позивача та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову. У відзиві зазначає, що за час перебування у шлюбі 25.02.2013року вони придбали автомобіль Volkswagen Polo Sedan, 2013 року випуску за договором купівлі-продажу №АДЗкА02581 від 14.02.2013року. Для придбання автомобіля нею за згодою позивача 18.02.2013 року було укладено кредитний договір №50007631 з ТОВ «Порше Мобіліті», предметом якого було отримання 102063,39грн. основного кредиту, еквівалент суми основного кредиту в доларах США - 12538,50 доларів США, та 43730,10грн. додаткового кредиту, еквівалент додаткового кредиту в доларах США 5372,25 доларів США строком на 60 місяців. Цільова призначення кредиту - на придбання автомобіля Volkswagen Polo Sedan, 2013 року випуску. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 18.02.2013р. за письмовою згодою позивача нею 26.02.2013р. з ТОВ «Порше Мобіліт» було укладено договір застави транспортного засобу, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Порошиною Н.С. За домовленістю сторін, застосовна вартість автомобіля, що є предметом застави становить 157020,60грн. Всього за автомобіль та погашення суми кредиту та процентів за користування кредитом нею за період з 14.02.2013року по 01.04.2015року було сплачено 336881,38грн. Твердження позивача про те, що всі витрати по оплаті автомобіля та періодичних платежів за кредитним договором сторони нібито несли разом за взаємною згодою - не відповідають дійсності та спростовуються наявними у неї документами. Позивач ніколи не сплачував і не надавав для цього гроші. Він не цікавився як та за рахунок яких коштів вона сплачувала кредит за автомобіль. За час окремого проживання після фактичного припинення шлюбних відносин, вона без будь-якої участі відповідача самостійно за рахунок власних коштів виплатила 270539,42грн. боргових зобов`язань по кредитному договору №50007631, який укладався в інтересах сім`ї для придбання автомобіля. Відповідно, розмір Ѕ частки від загальної суми боргових зобов`язань, яку після припинення шлюбних відносин мав би сплатити за вищевказаним кредитним договором, але не сплатив позивач складає 135269,71грн., яку вона виплатила за нього після розірвання шлюбу. Вказана сума є більшою від Ѕ частки вартості автомобіля, яка визначена позивачем на час звернення із позовом у розмірі 121500,00 грн., а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, не відповідає дійсності твердження позивача, що спірний автомобіль був знятий з реєстрації та відчужений в 2016 році, оскільки автомобіль був проданий у квітні 2015року про що позивачу стало відомо з довідки ДАІ не пізніше 10.02.2016року. З позовною заявою відповідач звернувся тільки 12.03.2019року, тобто більше ніж через 3 роки, а тому до вимог позивача підлягає застосуванню позовна давність.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 02.05.2019року, прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 02.08.2019року було витребувано докази від Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області.

Ухвалою суду від 29.10.2019 року по справі була призначена автотоварознавча експертиза, проведення якої було доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл.проф.М.С.Бокаріуса, до виконання якої провадження по справі було зупинено.

Ухвалою суду від 05.03.2020року було поновлено провадження у цивільній справі.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві та застосувати строки позовної давності.

Суд заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 05.06.2014року, перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 24.09.2014року було розірвано /а.с.4,5/.

Сторони не заперечували, що 25.02.2013року у шлюбі вони придбали автомобіль Volkswagen Polo Sedan, 2013 року випуску за договором купівлі-продажу від 14.02.2013року.

Для придбання автомобіля Відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №50007631 з ТОВ «Порше Мобіліті».

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.02.2016року, визнано автомобіль Volkswagen Polo Sedan, 2013 року випуску, д.н. НОМЕР_1 - спільною сумісною власністю подружжя. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 Ѕ частку фактично сплачених грошових коштів за автомобіль по кредитному договору у розмірі 61107, 92грн. /а.с.158-160/.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18.10.2016року, заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.02.2016року змінено. У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання автомобілю Volkswagen Polo Sedan, 2013 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя відмовлено. В іншій частині заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 18.02.2016 року залишено без змін /а.с.161-164/.

Постановою Верховного суду від 09.01.2019року, заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 18.02.2016року та рішення апеляційного суду Харківської області від 18.10.2016 року в частині позовних вимог про стягнення грошових коштів за автомобіль у розмірі 61107,92гр. скасовано. Відмовлено у задоволенні позову про стягнення грошових коштів за автомобіль у розмірі 61107,92гр. /а.с.165-171/. Судами було встановлено, що при придбані спірного автомобіля був сплачений первісний внесок у розмірі 6751,50 доларів США, що на той час становило 54953,14 грн., та за період з 18.02.2013року по 24.09.2014року, тобто до розірвання шлюбу, кредит не був погашений у повному обсязі, сума сплаченої заборгованості становить 67262грн.71 коп. Тобто сума витрачених подружжям спільних коштів за автомобіль складає 122215,85грн.

Згідно з копіями квитанцій за період з жовтня 2014 року, тобто з часу розірвання шлюбу до квітня 2015 року відповідач ОСОБА_4 сплатила кредит та проценти за користування кредитом на загальну суму 253108,56грн./а.с.46-120/.

Як вбачається з довідки ТОВ «Порше Мобіліті» від 01.04.2015року, ОСОБА_4 не має заборгованості перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором №50007631 від 18.02.2013року. Всі умови договору дотримані, сума кредиту та нараховані відсотки сплачені в повному обсязі /а.с.45/.

Відповідно до довідки Регіонального сервісного центру МВС в Харківській обалсті від 13.08.2019року, транспортний засіб Volkswagen Polo Sedan, 2013 року випуску, 26.02.2013року зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 01.04.2015року вищевказаний автомобіль знято з обліку для реалізації, на підставі заяви ОСОБА_4 08.04.2015року автомобіль зареєстровано на ім`я ОСОБА_9 .

Таким чином, на момент звернення ОСОБА_1 із позовом про поділ майна подружжя набутий сторонами у справі за час перебування у шлюбі за рахунок кредитних коштів, які виплачені но користь банку у повному обсязі, автомобіль Volkswagen Polo Sedan, 2013 року випуску відчужений відповідачем у справі на користь третьої особи.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Враховуючи вищезазначене, можна дійти висновку, що у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх автомобіль, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, висловлений Верховним Судом України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, згідно з якого суд повинен встановити за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносились ними особисті кошти в рахунок погашення кредитного зобов`язань, чи не зміниться розмір компенсації внаслідок відчуження спільного сумісного майна внаслідок врахування внесених у рахунок виконання спільного боргу іншим із подружжя особистих коштів.

Таким чином, суд приймає до уваги, що право на спільну сумісну власність грошових коштів, отриманих внаслідок реалізації автомобіля, кореспондується боргове зобов`язання - повернення кредитних коштів, отриманих на придбання спірного транспортного засобу.

Так, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018сво18.

Відповідно до висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи №25890 від 31.01.2020року, виконаної ХНДІСЕ ім. засл. пров. М.С. Бокаріуса, середня ринкова вартість автомобіля Volkswagen Polo Sedan д.н. НОМЕР_1 станом на момент проведення експертизи складає 261157,41грн. /а.с.187-189/. Тобто частка кожного з подружжя складає 130 578, 71грн. (261157,41 : 2).

Разом з тим, оскільки при поділі майна подружжя враховуються також і правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, тому, виходячи з того, що ОСОБА_4 за кредитним договором після розірвання шлюбу особисто сплачено 253108,56грн., суд доходить висновку, що частка ОСОБА_1 у зобов`язанні за кредитом складає 126554,28 грн. (253108,56: 2).

Таким чином, оскільки розмір грошової компенсації ОСОБА_1 1/2 частини ринкової вартості автомобіля Volkswagen Polo Sedan складає 130 578, 71 грн., а частка у кредитному зобов`язанні - 126554,28 грн., до стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає 4024,43 грн.

Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне.

Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст. ст. 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст. ст. 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Враховуючи що, постановою Верховного суду від 09.01.2019року, позивачу було відмолено у задоволенні позову про стягнення грошових коштів за автомобіль у розмірі 61107,92грн., та у постанові вказано, що позивач вправі вимагати стягнення із відповідача Ѕ частини вартості спірного автомобіля, а не стягнення грошової компенсації виплаченого кредиту, оскільки поділу підлягає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, або ж кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого співвласника, а не кошти, за які подружжям було набуте спільне майно у період шлюбу, а тому суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265,ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 / до ОСОБА_4 / АДРЕСА_2/ про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 грошові кошти, отримані внаслідок реалізації автомобіля в розмірі - 4024 грн. 43 коп.

Врешті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 судовий збір в розмірі - 39грн.18коп., витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі - 70грн.65коп., а всього: 109грн.83коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29.05.2020року.

Суддя - Т.М.Довготько