Справа № 567/373/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Острозі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив :

До Острозького районного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи позов тим, що з 17 листопада 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, та від спільного подружнього життя вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в свідоцтві про народження якого вона записана матір`ю, а відповідач - батьком.

Зазначає, що з липня 2019 року шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинені, так як вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, та їх спільний син проживає разом з нею.

Вказала, що протягом спільного життя та після припинення шлюбних відносин відповідач добровільно коштів на утримання їхнього малолітнього сина в достатній мірі не надає. Його допомога носить нерегулярний, нестабільний характер та є недостатньою для забезпечення нормальних умов проживання сина. Вона працює підприємцем, іншого доходу не має, тому не може самостійно забезпечити рівень життя необхідний і достатній для розвитку їхнього малолітнього сина.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, просила врахувати стан здоров`я сина, який страждає на вроджену ваду серця, а також перебуває на диспансерному обліку в Острозькій ЦРЛ як часто хворіюча дитина, у зв`язку з чим його утримання та догляд вимагають значних матеріальних витрат.

Вказала, що відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я та фізичну можливість працювати, інших утриманців не має. Посилаючись на те, що відповідач працює в м.Київ, надаючи послуги кінолога, вважає за можливе визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісяця, що вважає оптимальним розміром, який відповідає віку та потребам їхнього спільного сина.

Ухвалою суду від 23.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, визначено учасникам справи строки для подання відповідних заяв по суті спору, роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та право подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідач ОСОБА_2 , відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що заявлені позовні вимоги позивачки про стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 2500 грн. визнає частково, погоджується на стягнення з нього аліментів у розмірі 1500 грн., що вважає буде достатньо для утримання сина та задоволення його першочергових потреб. Зазначив, що з моменту окремого їх проживання він в добровільному порядку щомісяця надсилав кошти позивачці на утримання сина, окрім того робив для сина значні особисті покупки.

Водночас при визначенні розміру аліментів просив врахувати, що він на даний час не має стабільного доходу, так як на час розгляду справи не працює та не має постійного місця роботи, однак намагається надавати сину допомогу на належному рівні. Вказав, що будь-яке рухоме та нерухоме майно в нього відсутнє.

Крім того зазначив, що витрати пов`язані із лікуванням дитини, на які посилається позивачка при визначенні розміру аліментів є додатковими витратами та не входять у розмір аліментів, які підлягають стягненню та зумовлені особливими обставинами. Дані стягнення є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним із батьків на утримання дитини. Вважає, що додаткові витрати, пов`язані з частими хворобами сина не можуть входити в суму, що призначається на утримання дитини.

Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи не подавали.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та надані сторонами докази, з`ясувавши всі обставини справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.4 ЦПК України та ст.184 СК України право звернення до суду про стягнення аліментів має той із батьків, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Позивачка, звертаючись до суду, на власний розсуд обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинна переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених нею вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2013 року, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 12.03.2020 р. (а.с.7).

Під час спільного подружнього життя у позивачки та відповідача народився син.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками є відповідач ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 (а.с.8).

Згідно довідки №1022 від 10.03.2020р. за відомостями Оженинської сільської ради Острозького району Рівненської області позивачка ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9).

З письмових пояснень сторін судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3 з липня 2019 р. проживає з позивачкою, окремо від відповідача.

Згідно з виписки Оженинської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини КНП «Острозького районного центру первинної медичної (медидо-санітарної) допомоги Острозької районної ради Рівненської області від 11.03.2020р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на вроджену ваду серця, а також перебуває на диспансерному обліку в Острозькій ЦРЛ, як часто хворіюча дитина ( а.с.10).

Відповідно до довідки Острозького ДПІ Рівненського управління ГУДПС у Рівненській області від 24.03.2020 р. ОСОБА_1 знаходиться на обліку як СПД-фізична особа та перебуває на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку 1 групи. Сума доходу за звітний період з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р. становить 35 130 грн. ( а.с.11).

З банківської виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 за період з 01.08.2019р. по 11.05.2020р. судом встановлено, що відповідачем було здійснено 5 переказів грошових коштів на картковий рахунок позивачки на загальну суму 15 000 грн., де у призначенні платежу вказано «для ОСОБА_3 », зокрема : 10.08.2019р. - 3000 грн., 29.11.2019р. - 3000 грн., 30.12.2019р. - 3000 грн., 30.01.2020р. - 3000 грн., 29.04.2020р. - 3000 грн. (а.с.23-24).

Окрім того, як вбачається з банківських квитанцій відповідачем було здійснено ще три перекази грошових коштів на ім`я позивачки на загальну суму 7000 грн., де у призначенні платежу вказано «для ОСОБА_3 », зокрема : 03.10.2019р. - 1000 грн., 11.03.2020р. - 3000 грн., 29.03.2020р. - 3000 грн. (а.с.25-27).

Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідач в період з 01.08.2019р. по 29.04.2020р. (9 місяців) приймав участь в утримання свого сина та розмір утримання становив 22 000 грн., що в середньому складає 2 444, 44 грн. на місяць.

Отже, з досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що позивач та відповідач впродовж декількох місяців разом не проживають, їхній син проживає з позивачкою та між батьками дитини не було досягнуто домовленності щодо порядку, способу, форми та розміру участі відповідача в утриманні дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвеції ООН про права дитини (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках.

У відповідності до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленністю між ними.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", внесено зміни до ст.182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини та розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З доводів сторні та досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що участь в утриманні дитини приймає позивачка та відповідач, проте участь останнього в утриманні сина не завжди є регулярною та на даний час між батьками домовленості про способи та обсяг участі відповідача, як батька в утриманні дитини не досягнуто, а тому враховуючи право позивачки суд вважає, що існують підстави для стягнення аліментів в судовому порядку.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 будучи батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , приймав участь в утриманні сина, однак така участь мала не завжди регулярний характер та здійснювалася без урахування першочергових та щоденних потреб дитини, що свідчить про не в повній мірі належну участь відповідача у матеріальному забезпеченні сина. При цьому суд виходить з того, що відповідач не надав доказів, які б спростовували доводи позивачки, якими вона обгрунтовує заявлені позовні вимоги, та які б водночас підтверджували, що він належним чином приймає участь в утриманні свого сина, а відтак існують фактичні та правові підстави для стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання сина.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів на утримання сина, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і встановлюється законом про бюджет кожного року.

Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для його нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого прожиткового мінімуму, та враховуючи зростаючі потреби дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 500 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та вищевизначений розмір фактично відповідає розміру середньомісячних платежів, здійснюваних відповідачем на користь позивачки на утримання сина.

Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку його малолітнього сина, а також визначеному законодавцем способу, який обрала позивачка.

В той же час, при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, є фізично здоровим та працездатним, а тому суд приходить до переконання про те, що відповідач може сплачувати аліменти у даному розмірі.

Окрім того, суд приймає до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, а також відсутність у сторін інших утриманців.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження перебування на утриманні відповідача інших осіб та відповідач таких доказів суду не надав.

Водночас, суд бере до уваги той факт, що малолітній ОСОБА_3 , часто хворіє та у зв`язку з цим, окрім постійного догляду, потребує витрат на лікування, тощо, що підтверджується доказами, зібраними у матеріалах справи.

Позов про стягнення аліментів був поданий 06.04.2020р., а відтак за правилами ст.191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, відтак відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому з ОСОБА_2 слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

На підставі ст.ст.180-184, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.10, 57, 60, 88, 212 ЦПК України, -

вирішив :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.04.2020 р. та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 03.06.2020 р.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.