Ухвала

03 березня 2020 року

м. Київ

справа № 756/5627/15-ц

провадження № 61-2976ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року

та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня

2015 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 лютого 2007 року в сумі 105 912,90 доларів США заборгованості за кредитом та процентами, 105 008,80 грн пені та 32 895,30 грн комісії перед ПАТ АБ «Укргазбанк», звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру

АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22 червня 2010 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В. Я., шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 листопада 2015 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 листопада 2015 року залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2015 року змінено та викладено резолютивну частину рішення наступним чином.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 лютого 2007 року у сумі 105 912,90 доларів США - за тілом кредиту та процентами, 105 008,80грн - пені та 32 895,30 грн - комісії перед ПАТ АБ «Укргазбанк» звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 червня 2010 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В. Я., шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною продажу предмета іпотеки у розмірі 730 300 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2015 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року, залишено без змін.

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, заінтересовані особи: ПАТ «Укргазбанк», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т. Л., про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року залишено без змін.

У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва

від 17 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду

від 21 січня 2020 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нову ухвалу про задоволення заяви, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, враховуючи норми ЦПК України та компетенційну складову у понятті що термін «судом, встановленим законом», Верховний Суд встановив, що повноваження розглядати питання, які виходять за межі компетенції суду касаційної інстанції є помилковим (рішення у справі «ТОВ «Фірма «Верітас» проти України», заява № 2217/07, від 15 травня 2012 року).

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року не може бути прийнята до провадження, оскільки оскаржувані судові рішення щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (пункт 25 частини першої статті 353 ЦПК України), не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Отже, оскарження ухвал суду першої інстанції про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню після їх перегляду в апеляційному суді (пункт 25 частини першої статті 353 ЦПК України), у наведеній вище статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Керуючись статтями 394, 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк