У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 344/21125/19

провадження № 61-3150 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 липня 2019 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2019 року зустрічну позову заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, повернуто особі, яка її подала.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2019 року залишено без змін.

14 лютого 2020 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 січня 2020 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 січня 2020 року, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували зміст статті 20 Закону України «Про звернення громадян», оскільки відповідачу не було відведено достатнього строку для підготовки та подання зустрічного позову. Разом із цим, у касаційній скарзі заявник також зазначає, що нею було з поважних причини пропущено строк для подання зустрічного позову, оскільки вона повинна була долучити до нього, як доказ, висновок експертного дослідження Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30 жовтня 2019 року.

Дослідивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження у зв`язку із наступним.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Постановляючи ухвалу про повернення зустрічного позову ОСОБА_1 у даній справі, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у своїй ухвалі від 04 грудня 2019 року, з висновками якого погодився також Івано-Франківський апеляційний суд у постанові від 16 січня 2020 року, виходив із того, що відповідачем було пропущено строк для подання зустрічного позову, установлений для його подання в ухвалі про відкриття провадження у справі з урахуванням вимог частини сьомої статті 178 ЦПК України та частини першої статті 193 ЦПК України, та згідно змісту якої ОСОБА_1 могла подати зустрічний позов протягом п`ятнадцяти днів після отримання відповідної ухвали. Однак, зустрічний позов був поданий відповідачем після спливу даного строку, клопотання про його поновлення ОСОБА_1 при його поданні не було заявлено, а тому суд повернув зустрічний позов заявнику.

Колегія суддів погоджується із відповідними висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленими судом на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих сторонами доказів.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 03 липня 2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалю суду від 05 липня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, а розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного провадження у судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін та встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали.

Відповідач ОСОБА_1 ознайомилася з позовом і доданими до нього документами 27 серпня 2019 року, та подала відзив на позов 12 вересня 2019 року. Разом із цим, зустрічний позов ОСОБА_1 подала до суду лише 29 листопада 2019 року.

Відповідно до частини сьомої статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Відповідно до частини першої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

У частині третій статті 194 ЦПК України встановлено, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Згідно із частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Таким чином, як установлено судами в оскаржуваних судових рішеннях, відповідач ОСОБА_1 подала зустрічний позов з пропуском установленого судом для його подання строку - протягом п`ятнадцяти днів після отримання ухвали про відкриття провадження у справі і первісного позову, і при цьому відповідачем до суду першої інстанції не подавалась заява про поновлення даного строку, а тому суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про повернення зустрічної позовної заяви особі, яка її подала.

Аргументи касаційної скарги ОСОБА_1 , що суд першої інстанції, при визначенні строку для подання відзиву на врахував вимоги статі 20 Закону України «Про звернення громадян», колегія суддів вважає необгрнутованими, оскільки вирішуючи питання про установлення відповідачу строку для подання відзиву на позову заяву на стадії відкриття провадження у цивільній справ, суд першої інстанції у даному випадку правомірно керувався спеціальною нормою процесуального законодавства Україниі, якою в даному випадку є стаття 178 ЦПК України.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо наявності у відповідача поважних причин для пропуску строку на подання зустрічного позову, встановленого частиною першою статті 193 ЦПК України, а саме, необхідність виготовлення висновку експертного дослідження Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30 жовтня 2019 року та подання його як доказу разом із зустрічним позовом, оскільки, як установлено судами, ОСОБА_1 до суду першої інстанції не подавалась заява про поновлення пропущеного строку для подання зустрічного позову, що відповідно також не свідчать про незаконність оскаржуваних судових рішень.

При цьому, колегія суддів звертає увагу заявника, що повернення зустрічної позовної заяви не є перешкодою для подання даного позову до суду в загальному порядку, з дотриманням вимог, установлених ЦПК України.

Зазначені заявником в її касаційній скарзі інші аргументи, на підставі яких вона вважає незаконними ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 січня 2020 року, колегія суддів також вважає необґрунтованими та виключно її суб`єктивними судженнями, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій, і спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.

У зв`язку із цим відсутні правові та фактичні підстави для скасування ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2019 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 16 січня 2020 року.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов