ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року

м.Суми

Справа №591/4260/18

Номер провадження 22-ц/816/277/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Кузнєцова Артема Сергійовича,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Осмоловського В`ячеслава Анатолійовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Осмоловського В`ячеслава Анатолійовича

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 листопада 2019 року ухваленого у складі судді Клименко А.Я., у м. Суми, повний текст складений 27 листопада 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПрАТ «Європейський страховий союз» і свої позовні вимоги мотивував тим, що 19 травня 2018 року близько 07-32 год. на перехресті пр. М.Лушпи та Г.Крут сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ВАЗ 21043 н.з. ВМ8584АЕ під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Опель Віваро н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав матеріальної та моральної шкоди. Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у ДТП.

07 червня 2018 року судовим експертом автотоварознавцем ОСОБА_3 складено висновок автотоварознавчого дослідження автомобіля Опель Віваро н.з. НОМЕР_1 . На огляді транспортного засобу також був присутній ОСОБА_2 .

Згідно висновку судового експерта товарознавця досліджено вартість відновлювального ремонту на усунення пошкоджень, завданих автомобілю марки Опель Віваро 1.9 DTi, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в наслідок пригоди, що сталася 19 травня 2018 року, без врахування ПДВ на вартість робіт, матеріалів та з урахуванням ПДВ на вартість складових частин, без врахування коефіцієнта фізичного зносу на складові частини та деталі складає 126739,19 грн. Також позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із неправомірними діями відповідача, які призвели до пошкодження майна.

ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди за наслідками дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 126739,19 грн та 12000 грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 126739,19 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 5000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 4027,80 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено в зв`язку з необґрунтованістю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Осмоловський В.А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне дослідження обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ПрАТ «Європейський страховий союз» на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 100000 грн та судові витрати.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що судом не було надано оцінки такому доказу як відеозапис з камери відео реєстратора автомобіля позивача. З даного відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 допустив порушення вимог п.12.4 ПДР України, а саме перевищив швидкість руху в населеному пункті. За наявності обопільної вини в ДТП обох водіїв, суд мав би стягнути завдані збитки пропорційно, враховуючи ступінь вини кожного із учасників ДТП. Також, на думку відповідача, судом не вірно застосовано норми матеріального права ст. 1194 ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки завдана шкода підлягає стягненню зі співвідповідача ПрАТ «Європейський страховий союз». На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами була застрахована в страховій компанії ПрАТ «Європейський страховий союз» (поліс АМ/1375640). Вважає, що саме з ПрАТ «Європейський страховий союз» необхідно стягнути 100000 грн матеріальної шкоди, адже згідно полісу АМ/1375640 ПрАТ «Європейський страховий союз» взяв на себе відповідальність сплатити за ОСОБА_2 спричинену шкоду третім особам в розмірі до 100000 грн матеріальної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Кузнєцов А.С. заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає, що стягнення шкоди саме з особи яка її завдала, не суперечить меті обов`язкового страхування, передбаченої ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки захист свого майнового права в такому разі реалізується відповідальною особою шляхом набуття прав кредитора у деліктному зобов`язанні. Саме це питання досліджував Верховний Суд у справі №910/9029/17 від 27.04.2018 року.

Відзив на апеляційну скаргу від ПрАТ «Європейський страховий союз» не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивача та його представника, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

За приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, та з матеріалів справи вбачається, що 19 травня 2018 року близько о 07-30 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 21043, н.з. НОМЕР_2 , на перехресті вулиць М. Лушпи та Г. Крут, при виїзді з другорядної дороги пр. М. Лушпи не надав перевагу в русі автомобілю Опель Віваро, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 який рухався по головній дорозі вул. Г. Крут та допустив з ним зіткнення, в наслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим водій ОСОБА_2 порушив п. 16.11 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Згідно постанови Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2018 року в справі №591/3002/18, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави у сумі 340 грн. (т.1, а.с.12).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ 21043 номерний знак НОМЕР_2 застрахована у АТ «Європейський страховий союз». Ліміт страхової відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 100000 грн, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200000 грн, розмір франшизи становить 1000 грн. (т.1, а.с.121).

Відповідно до висновку №0221/2018 автотоварознавчого дослідження, складеного судовим експертом Варухою В.О. 07 червня 2018 року, вартість відновлювального ремонту на усунення пошкоджень завданих автомобілю Опель Віваро 1.9 DTi, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов (рама) номер НОМЕР_3 ; ідентифікатор VIN: НОМЕР_3 в наслідку пригоди, що сталася 19.05.2018 року, без врахування ПДВ на вартість робіт, матеріалів та з урахуванням ПДВ на вартість складових частин, без врахування коефіцієнта фізичного зносу на складові частини та деталі складає: 126739,19 грн.

Вартість матеріальної шкоди, завданої власникові автомобіля марки Опель Віваро 1.9 DTi, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов (рама) номер НОМЕР_3 ; ідентифікатор VIN: НОМЕР_3 в наслідку пригоди, що сталася 19.05.2018 року, без врахування ПДВ на вартість робіт, матеріалів та з урахуванням ПДВ на вартість складових, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на складові частини та деталі, станом цін на дату дослідження, складає: 58455,11 грн (т.1, а.с. 13-68).

Місцевий суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , виходив з того, що оскільки винними діями відповідача заподіяно майнову та моральну шкоду позивачу у справі, тому саме на нього повинен бути покладений обов`язок по її відшкодуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

Згідно із частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 ч.1 ст.22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.

Тобто володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Таким чином, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоду.

При цьому потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірі та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідний правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 року у справі № 6-954цс16 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/9029/17.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про невірне застосування судом норми матеріального права ст.1194 ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та покладення обов`язку по відшкодуванню заподіяної шкоди саме на співвідповідача Страхову компанію ПрАТ «Європейський страховий союз», а відповідач ОСОБА_2 , на думку апелянта, зобов`язаний сплатити лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Крім того, як пояснювали позивач та його представник у судовому засіданні, позивач двічі звертався до страховика відповідача із заявою про виплату йому страхового відшкодування, у зв`язку з ДТП, але місцеве представництво цієї страхової компанії припинило свою діяльність у м.Суми, а надісланий на юридичну адресу даного відповідача м.Київ, вул.Академіка Туполєва, 18 в оф. 4 лист повернувся позивачу за закінченням терміну зберігання.

Дана обставина підтверджується і тим, що надіслані місцевим та апеляційним судом судові повістки на юридичну адресу відповідача Страхової компанії ПрАТ «Європейський страховий союз» повертались без вручення за закінченням терміну зберігання із відміткою про відсутність цієї установи за даною адресою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки позивач позбавлений був можливості отримати страхове відшкодування від страховика відповідача, тому він мав право одержати повне відшкодування шкоди від відповідача ОСОБА_2 , як від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання.

В той же час, відповідач ОСОБА_2 , після відшкодування шкоди позивачу, не позбавлений права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутись до свого страховика із вимогою про відшкодування йому коштів, виплачених потерпілому в рахунок відшкодування шкоди, згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта щодо наявності обопільної вини в ДТП обох водіїв, оскільки водій ОСОБА_1 допустив порушення вимог п.12.4 ПДР України в даній дорожній ситуації і перевищив швидкість руху в населеному пункту, що, на думку апелянта, підтверджується відеозаписом з камери відео реєстратора автомобіля позивача.

В той же час, належних та допустимих доказів на підтвердження наявності вини у діях позивача у справі апелянтом надано не було, оскільки позивача не було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ПДР, внаслідок яких сталась дорожньо-транспортна пригода і його вина встановлена не була, а відеозапис з камери відео реєстратора автомобіля позивача зафіксувала лише рух автомобіля та обставини при яких сталась дорожньо-транспортна пригода і ніяким чином не фіксувала швидкість з якою рухався автомобіль позивача.

Таким чином в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачем була перевищена швидкість руху в населеному пункті і що таке перевищення швидкості стало причиною дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобілів, якими керували позивач та відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1,5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, визнаючи дні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях .

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що посилання апелянта на наявність в діях позивача вини у вчиненні дорожньотранспортної пригоди є немотивованими та ґрунтуються на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, як підстави для скасування рішення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилання на обставини, які не були враховані при вирішенні справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Осмоловського В`ячеслава Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 листопада 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 02 березня 2020 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко