ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2017 року у справі за позовом Приватного вищого навчального закладу «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного вищого навчального закладу «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» про визнання недійсним нікчемного договору № 73 від 21 листопада 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «Дніпропетровський університет економіки та права»,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року приватний вищий навчальний заклад «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Позов обґрунтований тим, що 01 листопада 2008 року між Київським національним університетом внутрішніх справ та ОСОБА_1 було укладено договір №526 про підготовку здобувача ОСОБА_1 . У подальшому, 21 листопада 2008 року між ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» та ОСОБА_1 було укладено договір № 73 від 21 листопада 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н. М., предметом якого є підготовка для потреб позивача науково-педагогічного працівника рівня кандидата наук в Київському національному університеті внутрішніх справ. Згідно договору № 73 від 21 листопада 2008 року ОСОБА_1 зобов`язалася підготувати до захисту кандидатську дисертацію у галузі юридичних наук та подати її до спеціалізованої Вченої Ради; відпрацювати у штаті Університету після захисту дисертації не менше 7 (сім) років на посаді науково-педагогічного працівника. На виконання зобов`язань передбачених пунктом 2.2. договору № 73 від 21 листопада 2008 року університет витратив кошти на навчання ОСОБА_1 у Київському національному університету внутрішніх справ у розмірі 20 650 грн. та оплатив відрядження на навчання ОСОБА_1 в сумі 4 452,92 грн., а також сплатив за публікації наукових статей ОСОБА_1 у науковому журналі «Вісник Дніпропетровського університету імені Альфреда Нобеля» на суму 635,25 грн. Протягом періоду з листопада 2013 року до березня 2016 року ОСОБА_1 не повідомляла університет про її відрахування та відсутність захищеної дисертації. ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала, не подала на розгляд кафедри матеріали дисертаційного дослідження, творчі зв`язки з кафедрою і науковим керівником припинила та з числа здобувачів КНУВС була відрахована наказом від 21 листопада 2013 року № 1610. У пункті 4.1. договору передбачено, що у випадку невиконання працівником умов пункту 2.1. договору, він зобов`язаний відшкодувати кошти у повному обсязі, витрачені Університетом, на виконання умов цього договору протягом 20-ти діб з моменту появлення відповідних обставин. 21 березня 2016 року ОСОБА_1 пред`явлено письмову претензію з пропозицією добровільно відшкодувати кошти, витрачені Університетом на захист кандидатської дисертації. З наведених підстав ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» просив стягнути з ОСОБА_1 на їх користь 25 738,17 грн та судові витрати.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» про визнання недійсним нікчемного договору № 73 від 21 листопада 2008 року.

Зустрічний позов мотивований тим, що укладений між ОСОБА_1 та ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» договір № 73 від 21 листопада 2008 року суперечить нормам Конституції України щодо заборони використання примусової праці, нормам цивільного законодавства, нормам трудового законодавства, іншим нормативно-правовим актам, прийнятим відповідно до Конституції України. Умови договору № 73 не відповідають цивільному законодавству України, передбачають використання примусової праці, чим суперечать нормам основного закону та нормам трудового законодавства України. Зазначала, що вказаний договір є нікчемним (недійсним). В обґрунтування нікчемності даного правочину також зауважувала на труднощі, які виникли у зв`язку із підготовкою дисертації, а також зміну істотних умов праці, викладені у її запереченнях, порушення строків виплати заробітної плати та безпідставне звільнення, до якого позивач її примусив. ОСОБА_1 вказувала, що у листопаді 2013 року вона зверталася до керівництва із заявою в якій вказувала на порушення законодавства, а саме - зміну істотних умов праці без попередження працівників за два місяця, як того вимагає частина друга статті 32 КЗпП, відповіді не отримала. Вдруге звернутися із заявою про звільнення (дострокового припинення дії контракту на підставі стаття 39 КЗпП) 08 січня 2014 року у зв`язку із порушенням університетом законодавства про працю. На той час вони дійшли усної згоди з університетом і вона продовжувала працювати. Але ключовим при спілкуванні з університетом було посилання на існування договору № 73. з цих підстав ОСОБА_1 просила визнати нікчемний договір № 73 від 21 листопада 2008 року, укладений між нею та ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4312 недійсним.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2017 року позов ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» грошові кошти у розмірі 25 102,92 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» про визнання недійсним нікчемного договору відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» судовий збір у розмірі 539 грн. 40 коп.

З таким рішенням не погодилася ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та не повне їх з`ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» відмовити, а її зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року в частині первісних позовних вимог ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» до ОСОБА_1 про стягнення коштів у сумі 25 102,92 грн скасовано. Передано справу № 201/10940/16-ц в частині первісних позовних вимог ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» до ОСОБА_1

про стягнення коштів у сумі 25 102,92 грн на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» про визнання нікчемним договору №73 від 21 листопада 2008 року недійсним змінено в частині викладення мотивувальної частини.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених первісних позовних вимог ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля», колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У справі встановлено, між Київським національним університетом внутрішніх справ, ЗАТ «Дніпропетровський університет економіки та права» (правонаступником якого є ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля») та ОСОБА_1 було укладено договір № 526 від 01 листопада 2008 року про підготовку здобувача ОСОБА_1 терміном дії з 01 листопада 2008 року до 01 листопада 2013 року, за умовами якого Київський національний університет внутрішніх справ здійснює підготовку здобувача і надає можливість захисту дисертації в одній із спеціалізованих рад Університету, а платник (ЗАТ «Дніпропетровський університет економіки та права») сплачує вартість навчання ОСОБА_1 . Відповідно до умов договору № 526 від 01 листопада 2008 року: термін прикріплення здобувача для одержання спеціальності становить до 5 років; вартість одного року навчання становить 4130 грн; здобувач має право розірвати договір чи припинити його дію у випадках, передбачених цим договором; університет має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадках, передбачених пунктами 2.2.1.-2.2.5; договір вважається розірваним з моменту видання наказу Університету про рахування здобувачів; договір вважається призупиненим з моменту затвердження висновку Університету і рекомендацію дисертації до захисту (т.1 а.с. 8, 9).

21 листопада 2008 року між ЗАТ «Дніпропетровський університет економіки та права» та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір № 73, предметом якого є підготовка для потреб ЗАТ «Дніпропетровський університет економіки та права» науково-педагогічного працівника рівня кандидата наук в Київському національному університеті внутрішніх справ (т. 1 а.с. 10).

Пунктом 2.1 вказаного договору передбачено, що працівник зобов`язується підготувати до захисту кандидатську дисертацію та подати її до спеціалізованої Вченої Ради протягом трьох років з моменту підписання договору, відпрацювати у штаті університету після захисту дисертації не менше 7 років на посаді науково-педагогічного працівника.

Сторони дійшли згоди, що Університет зобов`язується своєчасно здійснювати оплату за навчання Національній академії внутрішніх справ України в повному обсязі за договором № 526 від 01 листопада 2008 року, сприяти роботі працівника над дисертацією (зокрема оплачувати відрядження до КНУВС - не менше двох разів за семестр, оплачувати публікації працівника (до 5-ти публікацій) у фахових виданнях) (пункт 2.2. договору);

У випадку невиконання працівником умов пункту 2.1., він зобов`язаний відшкодувати кошти у повному обсязі, витрачені університетом, на виконання умов цього договору протягом 20-ти діб з моменту появлення відповідних обставин (пункт 4.1. договору); у разі відмови університету від виконання своїх обов`язків за цим договором (внаслідок змін в нормативних та ринкових умовах діяльності університету, суттєвого погіршення фінансового стану університету, появи обставин, визначених у пункту 6.1. цього Договору), договір вважається автоматично припиненим, а університет позбавляється права вимагати від працівника повернення коштів, витрачених Університетом (пункт 4.2. договору);

Пунктом 4.3 Договору передбачено, у випадку дострокового припинення трудових відносин між університетом і працівником за ініціативою університету, працівник не повинен повертати кошти, сплачені університетом за договором.

Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх обов`язків за договором у випадку настання обставин непереборної сили, що не існували під час підписання договору, виникли поза волею сторін і настанню і дії яких сторони не могли перешкодити (пункт 6.1 договору).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/11589/16-ц (провадження № 61-194св17) зроблено висновок по застосуванню статті 6 ЦК України та вказано, що «сторони мають право укладати договори, які не передбачені актами цивільного законодавства, за умови, що вони відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Такі договори є непонайменованими, оскільки не визначені в актах законодавствах. Свої відносини в непонайменованих договорах сторони врегульовують на власний розсуд».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Судом встановлено на виконання зобов`язань, передбачених пунктом 2.2. договору № 73, університет сплатив кошти на навчання ОСОБА_1 у Київському національному університету внутрішніх справ у розмірі 20 650 грн, а також оплатив частково її відрядження на навчання в сумі 4 452,92 грн. ОСОБА_1 згідно індивідуального плану склала кандидатські іспити, опублікувала шість статей у фахових виданнях, взяла участь у дев`яти науково-практичних конференціях та усно проінформувала про завершення робочого варіанту дисертації. Проте на розгляд кафедри матеріали не подала і творчі зв`язки з кафедрою і науковим керівником припинила та з числа здобувачів відрахована наказом від 21 листопада 2013 № 1610.

Задовольняючи первісний позов ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля», суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_1 не виконала умови договору № 73 від 21 листопада 2008 року, а тому дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 25 102,92 грн., які були витрачені Університетом на виконання зобов`язань, передбачених пунктом 2.2. договору. При відхиленні посилань ОСОБА_1 на те, що університетом пропущена трирічна позовна давність до вимог за первісним позовом суд першої інстанції вважав, що згідно із пункту 2.1.1 договору № 73 від 21 листопада 2008 року працівник зобов`язується підготувати до захисту кандидатську дисертацію та подати її до спеціалізованої Вченої Ради протягом трьох років з моменту підписання договору, тобто, до 21 листопада 2011 року. Протягом періоду з листопада 2013 року до березня 2016 року ОСОБА_1 не повідомляла про її відрахування та відсутність захищеної дисертації. Позивач листом від 13 квітня 2016 року № 170 здійснив запит до Національної академії внутрішніх справ про стан підготовки кандидатської дисертації ОСОБА_2 М., на який листом від 03 березня 2016 № 46/1400 отримав інформацію про те, що ОСОБА_1 на розгляд кафедри матеріали робочого варіанту дисертації не подала. Університет не був виконавцем робіт із підготовки здобувача, здійснив запит в квітні 2016 року до Національної академії внутрішніх справ про стан виконання договору, на який отримав відповідь у березні 2016, місцевий суд вважав, що з цього часу позивач дізнався про порушення свого права, а тому звертаючись до суду в липні 2016 року, не пропустив трирічну позовну давність, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застувсння норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для часткового скасування рішення суду.

Як свідчить аналіз змісту договору № 73 від 21 листопада 2008 року, зокрема пунктів 2.1 та 4.1., виникнення обов`язку у ОСОБА_1 відшкодувати університету кошти у повному обсязі, які витрачені на виконання умов вказаного договору, пов`язується, зокрема із не підготовкою до захисту кандидатської дисертації та не подання її до спеціалізованої Вченої Ради протягом трьох років з моменту підписання договору і спливу двадцяти днів з моменту настання цих обставин.

Згідно абзацу 1 частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 березня 2018 року у справі № 464/5089/15 (провадження № 61-1256св18) зроблено висновок, що «тлумачення частини першої та п`ятої статті 261 ЦК свідчить, що потрібно розрізняти початок перебігу позовної давності залежно від виду позовних вимог. Вимога про визнання правочину недійсним відрізняється від вимоги про виконання зобов`язання не лише по суті, а й моментом виникнення права на захист. Для вимоги про визнання правочину недійсним перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про вчинення цього правочину. Натомість для вимоги про виконання зобов`язання початок перебігу позовної давності обумовлюється виникненням у кредитора права на вимогу від боржника виконання зобов`язання. Тому положення частини п`ятої статті 261 ЦК застосовуються до вимог про виконання зобов`язання, а не до вимог про визнання правочину недійсним».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що початок перебігу позовної давності має обчислюватися з квітня 2016 року, а не з моменту виникнення обов`язку у ОСОБА_1 відшкодувати університету кошти у повному обсязі 12 грудня 2011 року (три роки з моменту підписання договору 21 листопада 2011 року + 20 діб), що передбачено договором №73 від 21 листопада 2008 року (т.1 а.с.10).

Із вказаною позовною заявою Університет звернувся до суду 28 липня 2016 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування якого просила ОСОБА_1 , що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог університету відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України.

На теперішній час назву університету змінено на - Вищий навчальний заклад «Університет імені Альфреда Нобеля»

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2017 року частковому скасуванню в частині задоволення первісних позовних ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» до ОСОБА_1

14 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду із заявою про поворот виконання рішення суду (т. 3 а.с. 1-3).

До вищевказаної заяви було додано постанову державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Савостіною О.В. від 13 жовтня 2017 року, якою було відкрито виконавче провадження № 54913620 з виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» грошових коштів у сумі 25102,92 грн. та судового збору у сумі 539,40 грн., а всього 25642,32 грн.

Як вбачається із квитанції №10 від 29 листопада 2017 року, Розпорядження начальника ВДВС №54913620 Івановою Т.М. на рахунок Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області було сплачено 27626,55 грн., з яких - 25642,32 грн. - на виконання рішення суду від 10 березня 2017 року та - 2564,23 грн. - виконавчий збір (т.3 а.с.7, 11).

Постановою державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Савостіною О.В. від 04 грудня 2017 року виконавче провадження було закінчене на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження, у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно п.3 ч.1 ст. 444 ЦПК України суд апеляційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він відмовляє в позові повністю.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. (ч.5, 6 ст. 444 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне допустити поворот виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2017 року, та стягнути з Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 25 642 грн.32 коп.

Виконавчий збір в сумі 2564 грн. 23 коп. з ОСОБА_1 було стягнуто в межах виконання виконавчого провадження №54913620, на примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, який зараховано до Державного бюджету України, а не на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2017 року. Вказана сума у розмірі 2564 грн. 23 коп. не була перерахована на рахунок університету, а отже у задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення цієї суми з Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля», в межах вирішення питання про поворот виконання рішення суду, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384, 444 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2017 року у справі за позовом Приватного вищого навчального закладу «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного вищого навчального закладу «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» про визнання недійсним нікчемного договору № 73 від 21 листопада 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «Дніпропетровський університет економіки та права» скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного вищого навчального закладу «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» грошових коштів у розмірі 25 102 грн. 92 коп.

У задоволенні позовних вимог Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля» (колишня назва Приватний вищий навчальний заклад «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля») до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів відмовити.

Стягнути з Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля» на користь ОСОБА_1 судовий збір за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 551 грн. 20 коп.

Допустити поворот виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2017 року у справі за позовом Приватного вищого навчального закладу «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного вищого навчального закладу «Дніпропетровський університет імені Альфреда Нобеля» про визнання недійсним нікчемного договору № 73 від 21 листопада 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «Дніпропетровський університет економіки та права».

Стягнути з Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 25 642 грн. 32 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді