Справа № 755/9229/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.,

при секретарі Локотковій І.С.,

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні та розпорядження квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_11. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 здійсненні правом користування та розпорядженням належним їй майном шляхом виселення з квартири АДРЕСА_1 та зняття з реєстраційного обліку за місцезнаходженням квартири.

Мотивуючи вимоги тим, що позивачу належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Ззаначену квартиру позивач отримав у власність на підставі договру дарування від 20 лютого 2019 року засвідченого приватним нотаріусом КМНО Комарницькою О.В. Крартира була подарована колишнім чоловіком - ОСОБА_8 з яким позивач перебувала в зареєтрованому шлюбі, однак 21 березня 2019 року даний шлюб було розірвано. Відповідач -1, відповідач-2 та відповідач - 4 на момент звернення з позовом до суду в квартирі не проживать тривалий час. Лище відповідач- 3 ОСОБА_4 на даний час проживає ращом з позивачем, однак остання ініціює сваркита скандали. Комунальні послуги не сплачує, лише іноді пропонувала когти на оплату деяких послуг. Розмовляти а тему усунення перешкод є марним, хоча у відповідача-3 ємати, яка проживає сама в трьохкімнатній квартирі. Особисті речі позивача перебувають на балконі де у останньої є спальне місце. Так як в єдиній кімнаті проживає відповідач-3. У зв`язку з цим, позивач просить усунути їй перешкоди у користування її майном шляхом виселення всіх відповідачів та зняття їх з режстраційного обліку.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, виходячи з доводів, якими обгрунтовується позовна заява та просили суд задовольнити позов.

Відповідачі ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в судовому засіданні позов визнали в повному обсязі. Пояснили, що на даний час вони не проживають квартирі АДРЕСА_1 , але проживає їхня мати - ОСОБА_4 . Однак просили в частині позовних вимог щодо зняття ОСОБА_4 з ресєтраційного обліку відмовити, оскільки воне не може бути ніде не зареєстрованою.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась. Повідомлена наленим чином про дату, час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомила.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачам був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву, однак правом перебаченим ст. 178 ЦПК України не скористалися.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, пояснення відповідачів дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України, визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

З пояснень сторін та учасників справи та матеріалів вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 20 лютого 2019 року посвідченого приватним нотаріусом КМНО Комарницькою О.В. та зареєстрвано в реєстрі за № 274.(а.с. 4-5).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 лютого 2019 року, право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири № 274 від 20.02.2019 року (а.с. 6).

24 березня 2019 року шлюб укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 було розірвано Дніпровським районним у м. Києві відділом ДРАЦС ГТУЮ у м. Києві про видано відповідне свідоцтво. (а.с. 7).

Згідно відповіді Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 16 квітня 2019 року № 103/3578/34/4 на адвокатський запит від 03 квітня 2019 року № 52-С-19 повідомлено, що за інформацією, яка міститься в реєстрі територіальної громади м. Києва за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані п`ять осіб, ОСОБА_1 в тому числі. Щодо надання персональних даних, то зазнаечо оскільки запитувана інформація містить дані з обмежувальним доступом та конфіденційну інформацію, то надання повної інформації щодо ресєтрації місця проживання фізичних осіб модиве лише на підставі ухвали суду або за згодою осіб зареєстрованих за вище вказаною адресою.

Під час судового розгляду встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 відповідачі ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на день звернення до суду не проживають, однак зареєстрвані в даній квартирі.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із ч. 1- 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Аналогічні положення закріплкені в частині першій статті 41 Конституції України, за якими кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою та четвертою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Такі ж висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16, постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 462/6070/14-ц, від 25 липня 2018 року у справі №638/13030/13-ц.

У відповідності до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

З огляду на те, позивач шлюб укладений з ОСОБА_8 розірвала в установлено законом порядку та відтак відповідачі в силу ч. 2 ст. 64 ЖКУ не являються членами сім`ї класника, крім цього відповідачем ОСОБА_4 постійно чиняться перешкоди у користування належному позивачу майном та на прохання виїхати за знятися з реєстрації відповідач-3 ніяким чином не реагує та продовжує в ній проживати не зважаючи на вимоги власника про їх добровільне виселення. Крім того відповідачі ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 також чинять перешкоди позивачу у користуванні, володінні та розпорядженні належним їм майном, тим чином, що не зважаючи на те, що вони протягом тривалого часу не проживають у даній квартирі, однак добровільно з реєстраційного обліку не бажають зніматися. Отже суд приходить до висновку, що позивачу дійсно чиняться перешкоди у користування, розпорядження та володінні належній їй квартирі.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Підсумовуючи наведене, під час судового розгляду судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 не проживать. Крім того з інформації з Державного ресєтру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєсру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 належить 1/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями на підставі договору купівлі-продажу № 1562 посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С. від 18 квітня 2014 року, також ОСОБА_10 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 на підставі договору довічного утримання № 2-123 виданого 06 квітня 2018 року державним нотаріусом Одинадцятої КДНК Ричок Р.М. Однак з реєстраційного обліку на день звернення до суду не були зняті.

Судом також встановлено, що відповідачі не є членами сім`ї ні власника спірної квартири - позивачки ОСОБА_1 .

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Таким чином, аналізуючи все вище викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом зняття з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_1 , оскільки судом під час судового розгляду було встановлено, що вони на даний час не проживають в даній квартирі, крім цього, під час судового засіданні дана обставина була визнана відповідачами та підтверджена, що дійсно вони не мешкають в спірній квартирі, а лише зареєстровані, огляну на це, суд не вбачає підстав для виселення вище зазначених відповідачів.

Щодо зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_1 , то суд вважає дану позовну вимогу обгрунтованою та доведеною під час судового розгляду, оскільки відповідач дійсно там проживає, з реєстраційного обліку в добровільному порядку не знімається та відповідно чинить перешкоди позивачу у розпоряджені, користування та володінні своїм майном.

Керуючись ст. 41, 129 Конституції України, ст.ст. 1-13, 76-83, 141, 209-211, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 316,317,319,383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 116, 156 ЖК Української РСР, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні та розпорядження квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом зняття з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 192 грн. 10 к. судового збору з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23 січня 2020 року.

Суддя Н.О. Яровенко