ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року

м. Харків

Справа № 632/1108/19

Провадження № 22-ц/818/1097/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Бурлака І.В.,

учасники справи :

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр",

Представник позивача: Шкромида Юрій Вікторович,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», в особі представника Шкромида Юрія Вікторовича, на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 24 жовтня 2019 року, постановлене суддею Библіва С.В.,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року позивач через свого представника звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» суму заборгованості та штраф за прострочення платежу за кредитним договором № 30.12.2018-100003808 від 30.12.2018 року у сумі 22 799, 00 грн. Також просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 30.12.2018 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 30.12.2018-100003808, в електронному вигляді, відповідно до умов якого, договір було укладено на строк до одного місяця, а кредитор відповідно до квитанції № 122086679 від 30.12.2018 року надав позичальнику, відповідачу по справі кредит у розмірі 10 000,00 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 12.01.2019 року та платою за користування кредитом у розмірі 2 800 грн., чим виконав свої зобов`язання своєчасно та у повному обсязі.

Проте, відповідач не повернув суму заборгованості за кредитом, розрахунок та розмір якої зазначений у додатку № 1 до вищевказаної позовної заяви у зазначений у договорі термін, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 12 800,00 грн. та суми штрафу 9 999,00 грн. Загальна сума заборгованості становить 22 799,00 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 24 жовтня 2019 року у задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», в особі представника Шкромида Юрія Вікторовича, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким заявлені позивачем позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Підставами для апеляційного оскарження було зазначено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, представник позивача зазначив, що договір між позивачем та відповідачем відповідає вимогам цивільного законодавства до правочинів, укладених у сфері електронної комерції; позивач здійснив всі дії, необхідні для надання позики відповідачу, зокрема сплативши суму позики на картковий рахунок відповідача; договір підписаний двома підписами одноразовим ідентифікатором та аналогом власноручного підпису відповідача відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» так і відповідно до ст. 207 ЦК України; усі істотні умови електронного кредитного договору містятья у заявці та оферті, з якою відповідач ознайомився та до якої позивач забезпечив безперешкодний доступ відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію».

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З матеріалів справи встановлено, що 30 грудня 2018 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 30.12.2018-, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 000 грн. з терміном повернення кредиту до 12 січня 2019 року, строк кредитування 14 календарних днів з дати надання кредиту, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2 800 грн., що становить 28 % у процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка).

Згідно платіжного документа № 122086679 від 30.12.2018 року ТОВ «Споживчий Центр» видано особі номер карти НОМЕР_1 грошові кошті в сумі 10000,00 грн. (а.с.13).

Розрахунком заборгованості та штрафу за прострочення повернення кредиту та процентів за користування кредитом підтверджується, що ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 22799,00 грн. (а.с.7).

Згідно долученої до матеріалів справи заявки від 30.12.2018 року (а.с.11), яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитних договорів (оферти), з якими позичальник ознайомився 30.12.2018 року, ОСОБА_1 , відповідно до кредитного договору №30.12.2018-100003808 надається кредит в сумі 10000 грн. Вказана заявка підписана електронним підписом та одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до пункту 5.4. кредитного договору у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2% починаючи від 2% у перший день невиконання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, а саме, заборгованість за кредитом у розмірі 10 000 грн., проценти за користування кредитом у розмірі 2 800 грн., а також штраф за період з 13.01.2019 по 09.07.2019 у розмірі 44568 грн., який розрахований відповідно до пункту 5.4. кредитного договору з урахуванням кількості днів невиконання зобов`язання - 178 дні.

Тобто, окрім, суми заборгованості за кредитом у розмірі 10 000 грн 00 коп. та процентів за користування кредитом у розмірі 2 800 грн 00 коп., ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути з відповідача на свою користь також штраф, однак лише його частину у розмірі 9 999 грн., що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства, встановленого ст.13 ЦПК України.

Вказані обставини підтверджуються наданим позивачем розрахунком заборгованості та штрафу за прострочення повернення кредиту та процентів за користування кредитом (а.с. 7).

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним таГосподарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимстаттею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію).

Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зіст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 1055 ЦК України).

Згідно зіст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістомст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписамист. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частини 1, 3ст. 509 ЦК України).

Згідно з ч. 1ст. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що документи, які використані позивачем в якості доказу перерахування кердитних коштів на рахунок ОСОБА_1 , не є достовірним доказом отримання кредиту відповідачем, оскільки документи не містять підписів працівника та печатки банківської установи, яка здійснила такий грошовий переказ, не містить реквизитів отримувача та назви фінансової установи отримувача, а тому не вбачається за можливе достеменно встановити, що кредитні кошти перераховані сааме на рахунок ОСОБА_1 , та саме ним отримано грошові кошти.

Колегія суддів вважає помилковим такий висновок суду.

Суд же оцінює докази у їх сукупності у відповідності до вимог ЦПК України.

Так, відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зіст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1статті 81 ЦПК України).

Статтею ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що належним та достовірним доказом проведення безготівковго розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22.

Дійсно платіжний документ, зазначений судом був би належним та достовірним доказом у справі, однак такий засіб доказування не є єдиним можливим у спірних правовідносинах.

Колегія суддів вважає, що матеріали справи містять достотньо доказів, з яких вбачається, що 30.12.2018 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 30.12.2018-100003808 в електронній формі, умови якого позивачем були виконані. Відповідач ОСОБА_1 у передбачений законом 14-денний строк, тобто до 12.01.2019 року заборгованість не повернув.

Факт перерахування коштів у розмірі 10 000 грн. саме відповідачу ОСОБА_1 підтверджується:

-довідкою ТОВ ФК «Елеєнс» від 15.08.2019 року, яке безпосередньо здійснювало

переказ вказаних грошових коштів на підставі договору № про надання послуг з переказу грошових коштів, про успішне перерахування платежу в розмірі 10 000 грн., які були успішно перераховані на картку клієнта НОМЕР_2 (а.с. 47);

- відповіддю АТ «Альфа-Банк» № 73861-53-б/б від 15.08.2019 року, відповідно до

якої грошові кошти були успішно перераховані на картку відповідача (а.с. 49);

- квитанцією ТОВ ФК «Елаєнс» № 122086679 від 30.12.2018 року про перехування

коштів у розмірі 10 000 грн. на підставі договору № 30.12.2018-100003808 (а.с. 50).

- з довідки № 8078/БТ-32-б/б від 26.09.2019 року, наданої АТ «Альфа-Банк» вбачається, що ОСОБА_1 є клієнтом банку та йому належить карта № НОМЕР_2 (а.с. 82).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону, умови договору та встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 30.12.2018-100003808 від 30 грудня 2018 року у загальному розмірі 22 799 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 10000 грн., проценти за користування кредитом у розмірі 2 800 грн. та штраф у розмірі 9 999 грн., а тому позов ТОВ «Споживчий центр» підлягає задовленню.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ТОВ «Споживчий центр» за подання позову до суду сплатило судовий збір у розмірі 1 921 грн., а за подання апеляційної скарги - 2 881,50 грн. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позов ТОВ «Споживчий центр», то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4802,50 грн.

Керуючись ст.ст. 82, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», в особі представника Шкромида Юрія Вікторовича задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 24 жовтня 2019 року скасувати.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" заборгованість за кредитом № 30.12.2018-100003808 від 30 грудня 2018 року у розмірі 22 799 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" судові витрати, пов`язані з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанції у розмірі 4802,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу п. 2 ч. 3 ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

І.В. Бурлака