Ухвала

Іменем України

25 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 753/18029/18

провадження № 61-2992 ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду у складі судді Соколової В. В. від 17 січня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2019 року прийнято відмову від позову ОСОБА_1 , зустрічного позову ОСОБА_2 та закрито провадження у справі за вказаними вище позовами.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку ухвалою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року залишено без руху, та надано їй строк для звернення до суду із клопотанням, в якому рекомендовано навести інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 січня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2019 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 17 січня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що апеляційним судом порушено принцип верховенства права, позбавлено її права на судовий захист та відновлення порушеного права, оскільки не взято до уваги поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження. При цьому, апеляційний суд не звернув увагу на те, що вона в апеляційному порядку оскаржує саме ухвалу про закриття провадження у справі щодо захисту її житлових прав та прав її малолітнього сина.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Звертаючись до апеляційного суду із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, ОСОБА_1 посилалася на те, що у судовому засіданні при розгляді справи судом першої інстанції вона не була присутня, з матеріалами справи ознайомилась 27 листопада 2019 року, після чого звернулася до адвоката за правовою допомогою. При цьому, зазначала, що їй не було відомо про строки та порядок оскарження такої ухвали, а тому вона не доручала адвокату подавати апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції.

Апеляційний суд, застосувавши правильно положення статті 358 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскількизаявник не навела інших поважних причин пропуску строку, крім тих, яким вже була надана оцінка судом апеляційної інстанції та визнані неповажними. Заявник не надала жодних доказів на підтвердження того, що вона не була повідомлена про постановлення оскаржуваної ухвали, якою задоволено її заяву про відмову від позову, оскільки зі змісту видно, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 був присутній у судовому засіданні 22 березня 2019 року і того ж дня отримав копію цього судового рішення.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не дослідив причин пропуску строку на апеляційне оскарження, є безпідставними та спростовуються змістом оскаржуваного рішення, яке є достатньо обґрунтованим, містить висновки по суті розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Згідно з усталеною практикою, викладеною в рішеннях Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

За змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим законом.

Як вбачається із інформації на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2019 року оприлюднена 25 березня 2019 року, тому заявник мала можливість ознайомитися із вказаним судовим рішенням.

Інші доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара