ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 686/10710/18

провадження № 61-125 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Головне управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області, прокуратура Хмельницької області, Головне управління державної казначейської служби України у Хмельницькій області,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2018 року в складі судді Чевилюк З. А. та на постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року в складі колегії суддів Купельського А.В.,Спірідонової Т. В., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області, прокуратури Хмельницької області, Головного управління державної казначейської служби України у Хмельницькій області та просив стягнути на його користь з Державного бюджету України 1 000 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 50 050 грн майнової шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 указував, що в провадженні Хмельницького відділення національної поліції Головного управління національної поліції у Хмельницькій області знаходиться кримінальне провадження № 0000046, відкрите за його заявою про вчинення службовими особами ТОВ «Агробізнес» кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 212 КК України.

Постановою слідчого УФР ГУ ДФС в Хмельницькій області Беринди А. А. про кримінальне провадження № 0000046 від 28 лютого 2017 року закрите в зв`язку з відсутністю складу вказаного злочину.

Група наглядових прокурорів підтримала зазначену постанову слідчого, не скасувавши її, унаслідок чого прокуратура має нести солідарну відповідальність, оскільки прокурори неналежно здійснювали нагляд за кримінальним провадженням.

18 грудня 2017 року постанова про закриття кримінального провадження скасована в судовому порядку за скаргою ОСОБА_1 .

Позивач указував, що моральна шкода полягає в марнуванні часу, якій він змушений витрачати на оскарження незаконної постанови, та моральних стражданнях, які переніс під впливом бездіяльності при неналежному розслідуванні.

Майнову шкоду аргументував співвідношенням витраченого часу на написання процесуальних документів та вартості однієї години часу, транспортними витратами, витратами на папір, фарбу картриджа та копіювання документів.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок прийняття слідчим УФР ГУ ДФС в Хмельницькій області Бериндою А. А. постанови від 28 лютого 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000046, чи діями групи наглядових прокурорів, було заподіяно шкоди його правам та інтересам, моральної та майнової шкоди.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2018 року - без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних і допустимих доказів дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

26 грудня 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2018 року та на постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі та розподіл судових витрат.

Позивач указує, що відповідно до положень статті 1174 ЦК України він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його прав, внаслідок неправомірної, недобросовісної та некваліфікованої діяльності працівників органу прокуратури та Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області.

Зазначає, що суди не надали належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам на підтвердження понесення судових витрат, зокрема квиткам на проїзд до суду та витраченого особистого часу на оскарження постанови слідчого про закриття кримінального провадження. Крім того зазначає, що суди не надали правової оцінки доказам щодо відшкодування майнової шкоди.

Відзив на касаційну скаргу

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив заступника прокурора Хмельницької області на дану касаційну скаргу.

Відповідач указував, що суди з урахуванням практики Верховного Суду правильно застосували норми матеріального права та дійшли правильного висновку про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди та, відповідно, майнової, оскільки така вимога обґрунтовується ОСОБА_1 як похідна.

Правова допомога позивачеві під час розгляду даної справи в судах першої та апеляційної інстанцій не надавалася, то відсутні підстави для вирішення питання про стягнення судових витрат із відповідача.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що за заявою ОСОБА_1 про вчинення службовими особами ТОВ «Агробізнес» кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 212 КК України, внесено відомості до ЄРДР про кримінальне провадження за № 000046.

Постановою слідчого УФР ГУ ДФС у Хмельницькій області Беринди А. А. від 28 лютого 2017 року кримінальне провадження № 000046 закрите в зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого частиною першою статті 212 КК України.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18 грудня 2017 року в справі № 686/5265/17 скаргу ОСОБА_1 на постанову прокурора про закриття кримінального провадження задоволено. Скасовано постанову слідчого УФР ГУ ДФС у Хмельницькій області Беринди А. А. від 28 лютого 2017 року про закриття кримінального провадження № 000046 як таку, що є передчасною, необґрунтованою та не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України(тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди,завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень,виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)».

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Згідно з частиною першоюстатті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установивши, що позивач не довів у встановленому законом порядку факт завдання УФР ГУ ДФС в Хмельницькій області та прокуратурою Хмельницької області моральної шкоди, а саме наявності протиправних дій чи бездіяльності її посадових осіб і причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та завданою моральною шкодою, апеляційний суд зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову в даній справі. Сам по собі факт скасування прийнятого слідчим у порядку КПК України процесуального документа про закриття кримінального провадження на підставі скарги ОСОБА_1 не свідчить про заподіяння моральної шкоди позивачеві.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права зроблений, зокрема, в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року в справі № 243/5118/19(провадження № 61-213св20), від 12 квітня 2019 року в справі № 686/10651/18(провадження № 61-305св19), від 25 листопада 2019 року в справі № 686/22462/18 (провадження № 17648св19), від 31 липня 2019 року в справі № 686/22133/18 (провадження № 10591св19).

Обґрунтованим є також висновок судів попередніх інстанцій, що вимоги позову про відшкодування майнової шкоди є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Аргументи ОСОБА_1 , викладені в касаційній скарзі, були предметом розгляду апеляційного суду та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційних скарг без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 грудня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук