КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
372/838/19 Доповідач-Чобіток А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 липня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про визнання дій незаконними, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання знести самочинне будівництво, -

у с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги 22.07.2019 року, просила визнати дії відповідачів незаконними та усунути перешкоди в користування земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідачів знести самочинно збудовану баню. При цьому зазначала, що вона є співвласником Ѕ частини житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , іншим співвласником є її брат, третя особа - ОСОБА_4 .. На початку 2009 року відповідачі, які є її сусідами та проживають за адресою: АДРЕСА_1 порушили межі належної їй земельної ділянки, встановили огорожу та побудували одноповерхову дерев`яну баню загального користування. Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області тричі проводилися перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил громадянином ОСОБА_3 . За результатами перевірок виявлено на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 порушення, про що складено протоколи про адміністративне правопорушення та видано припис з вимогою добровільно знести дерев`яну будівлю бані. На усні претензії позивача відповідачі не реагують, в добровільному порядку усунути перешкоди в користуванні належною позивачу земельною ділянкою відмовляються.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08 липня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано дії відповідачів незаконними та усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою шляхом покладення обов`язку на відповідачів знести самочинно побудоване приміщення (баню). Стягнуто на користь позивача з відповідачів судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не враховано, що будівля, яку позивач просить знести, повністю знаходиться на належній йому земельній ділянці, яка призначена для будівництва та жодного стосунку до земельної ділянки позивача не має та не становить загрози для прав чи законних інтересів жодної людини, про що свідчать висновки органів будівельного контролю, якими встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 у 2009 році виконані будівельні роботи з будівництва одноповерхової дерев`яної будівлі - бані з мансардою без отримання вихідних даних та документу, що надає право на виконання будівельних робіт, тобто що роботи проведені без належного дозволу, а не з підстав порушення. Крім того, при вирішенні даної справи суд послався на преюдиційні обставини, встановлені судовим рішенням, яке було скасовано. Також зазначає, що судом безпідставно не застосовано ст.. 256,257,267 ЦК України, про застосування яких ним заявлялось.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача зазначає про відповідність оскаржуваного рішення суду вимогам чинного законодавства та відсутність підстав для застосування строків позовної давності.

Установлено, що відповідно до правовстановлюючих документів ( а.с. 13-16) від 22.05.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є співвласниками (кожному по Ѕ частці) будинку та земельних ділянок - кадастровий номер :01:054:0036 загальною площею 0,0998 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер :01:054:0037 загальною площею 0,0606 га, надану для ведення особистого селянського господарства; кадастровий номер :01:054:0038 загальною площею 0,0897 га, надану для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер: 32523431 від 22.01.2015 року, земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1 га, кадастровий номер :01:054:0106, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на праві приватної власності належить ОСОБА_3 ( а.с. 86).

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.10.2016 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_3 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24.04.2017, земельну ділянку площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:054:0106, які розташовані по АДРЕСА_1 , визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 26.10.2016 року зобов`язано ОСОБА_3 знести за власний рахунок самочинно збудовану одноповерхову дерев`яну будівлю бані з мансардою за адресою: АДРЕСА_1 .

У листопаді 2013 року, Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Київській області, було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил громадянкою ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 21.11.2013, за результатами перевірки встановлено, що станом на 21.11.2013 р. на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , розташовано житловий будинок 1958 року побудови (відповідно до технічного паспорту виданого Обухівським бюро технічної інвентаризації від 19.03.2007 р.), гараж, сарай, які належать ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу будинку з надвірними побудовами № 2810 від 28.03.2007 р.. Гр. ОСОБА_3 у 2009 р. виконані будівельні роботи з будівництва одноповерхової будівлі бані з мансардою, без дотримання вихідних даних та документу, що надає право на виконання будівельних робіт, чим порушено ст. 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

26 листопада 2013 видано припис №С-2611/15 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, з вимогою усунути допущенні порушення до 01.03.2014 року згідно вимог чинного законодавства.

06 травня 2014 року, Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Київській області, було повторно проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил громадянкою ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами перевірки встановлено, що припис № С-2611/15 від 26.11.2013 р. не виконано, а саме: до Інспекції повідомлення про початок виконання будівельних робіт не надходило, декларація про початок виконання будівельних робіт Інспекцією не реєструвалась, чим порушено вимоги п. 3 ч. 4 ст. 41 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

06 травня 2014 видано припис №С-0605/2 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, з вимогою добровільно знести дерев`яну будівлю бані в термін до 30.08.2014 р..

Посадовою особою Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області на відповідача ОСОБА_3 було складено два протоколи про адміністративне правопорушення та винесено дві постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 96, 97 та ч. 1 ст. 188-42 КупАП та накладено адміністративні стягнення у вигляді штрафів.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомила, що вказані постанови нею не оскаржувалися і були виконані шляхом сплати штрафів.

Відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву зазначив, що він дійсно, не погоджував проект будівництва одноповерхової будівлі (бані) та не отримував дозвіл на її будівництво (а.с. 136 останній абзац).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що доказів на спростування доводів позову про відсутність у відповідача будь-яких прав на будівництво бані, яка завдає власникам сусідньою земельної ділянки з певні незручності (задимлення, неприємні запахи, забруднення водою з бані тощо), відповідачем суду не надано. При цьому, суд вважав, що під час судового розгляду встановлено, що відповідачами чиняться позивачу перешкоди в користуванні належною її земельною ділянкою, шляхом встановлення бані, внаслідок чого порушено право позивача щодо користування належною її земельною ділянкою, яке підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання відповідачів знести самовільно збудовану баню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачів, представників сторін та третьої особи ОСОБА_4 , обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Крім того, відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 458/1173/14-ц, від 20 грудня 2019 року в справі №640/13906/17.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 зазначала, що відповідачі порушили межі належної їй земельної ділянки, встановивши огорожу та побудували одноповерхову дерев`яну баню загального користування.

За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва ОСОБА_2 може заявити за умови доведеності факту порушення її прав самочинною забудовою.

Таким чином, суд першої інстанції повинен був установити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси позивача (чи існує можливість порушення) і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установлено, що на підтвердження заявлених нею вимог, ОСОБА_2 послалась на висновки органів будівельного контролю, наведені вище, якими встановлено, що будівельні роботи з будівництва одноповерхової будівлі бані з мансардою, виконані відповідачем ОСОБА_3 без дотримання вихідних даних та документу, що надає право на виконання будівельних робіт, чим порушено ст. 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Пославшись на вказані докази при задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції не звернув увагу на те, що сам по собі факт проведення будівельних робіт відповідачем без отримання в установленому законом порядку дозволу на будівництво, не є підставою для захисту права позивача без доведення порушення таких прав ( постанова ВС від 20 грудня 2019 року в справі №640/13906/17).

Зазначаючи, що самочинним будівництвом відповідачі порушили межі належної їй земельної ділянки, встановивши огорожу та побудувавши одноповерхову дерев`яну баню загального користування, ОСОБА_2 будь-яких доказів зазначеному (здійснення відповідачами самочинного будівництва на належній їй земельній ділянці) не надала.

Доказів того, що встановлення відповідачами самочинної будівлі (бані) завдає ОСОБА_2 як власнику сусідньої земельної ділянки, певні незручності (задимлення, неприємні запахи, забруднення водою з бані тощо), як про це зазначив суд першої інстанції, матеріали справи також не містять.

Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів не в повному обсязі встановив обставини справи та не врахував, що звертаючись з позовом ОСОБА_2 не довела порушення внаслідок будівництва її прав, свобод чи інтересів.

У даному випадку суд першої інстанції лише встановив факт зведення відповідачами будівлі (споруди) з порушенням вимог закону, що в сукупності не є підставами для захисту права позивача, оскільки сам по собі факт незаконності будівництва не є достатньою підставою для задоволення позову.

Крім того, пославшись при задоволенні позову ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 26.10.2016 року, яке, на думку, суду першої інстанції має преюдиційне значення для вирішення даної справи, суд не звернув уваги на те, що вказане судове рішення було скасовано ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2016 року і провадження у справі було закрито (а.с.39-43).

Виходячи зі встановлених обставин справи, відсутності доказів того, що здійснене відповідачами будівництво порушує права позивача, у тому числі на користування земельною ділянкою, а також з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14, в позові має бути відмовлено, якщо стороною у спорі до ухвалення рішення заявлено про застосування позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Зважаючи на те, що позов ОСОБА_2 не доведено, що є самостійною підставою для відмови в позові, колегія суддів заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, залишає без задоволення.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як убачається із матеріалів справи, то позов ОСОБА_10 складається з двох вимог немайнового характеру: визнання незаконними дій та усунення перешкод у користування шляхом зобов`язання , унаслідок чого судовий збір при поданні позову підлягав сплаті в розмірі 1536,80 грн. (768,4х2), зважаючи на норми підпункту 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Отже, на користь відповідача з позивача підлягає стягненню 2 305,20 грн., сплаченого ним судового збору за подачу апеляційної скарги.

Разом з тим, як убачається із матеріалів справи, а саме: копії посвідчення Серії НОМЕР_1 , то з 01.09.1999 року і довічно, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи ( а.с.11-12).

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю II групи.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, судові витрати, понесені відповідачем у даній справі слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 липня 2020 рокускасувати та постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про визнання дій незаконними, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання знести самочинне будівництвозалишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 305 грн. 20 коп., компенсувавши їх за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягувач: ОСОБА_1 - місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - відсутній.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук