КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/2780/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3747/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2019 року, ухваленого під головуванням судді Соловей Г.В.,-

встановила:

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із названим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушені умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»заборгованість по кредитному договору № б/н від 20 липня 2013 року в розмірі 10 432 грн 21 коп. - заборгованість за кредитом, та судові витрати в сумі 158 грн 70 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що з відповідача підлягає стягненню фактично отримана сума кредитних коштів.

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у заяві позичальника не зазначений розмір процентної ставки, матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач був ознайомлений саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил, і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Крім того судом першої інстанції зазначено, що вимог про стягнення процентів за користування позичальником коштами, з підстав та у розмірах встановлених законодавством, зокрема статтею 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Обґрунтовуючи пред`явлений позов, банк зазначив, що 20 липня 2013 року ОСОБА_1 підписав заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 5 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Крім того, банк вказав, що відповідач належним чином не виконав умов договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 30 квітня 2019 року становить 527 646 грн 58 коп., з яких:

- 10 432 грн 21 коп. - заборгованість за кредитом;

- 511 520 грн 14 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 5 694 грн 23 коп. - заборгованість за пенею та комісією.

Враховуючи, що законодавством не передбачено право банку вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути заборгованість у розмірі 126 352 грн 26 коп., з яких:

- 10 432 грн 21 коп. - заборгованість за кредитом;

- 115 920 грн 05 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 20 липня 2013 року по 31 липня 2017 року.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження позовних вимог банком надано заяву № б/н від 20 липня 2013 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

При цьому у анкеті-заяві позичальника від 20 липня 2013 року розмір процентної ставки не зазначений.

У наведеній анкеті-заяві, підписаній сторонами, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Наведені Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування позичальником не підписані.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що посилання суду першої інстанції на висновок Великої Палати Верховного Суду за відсутності заперечень відповідача на позов є бездоказовим та безпідставним, колегія суддів не приймає, оскільки такі твердження не ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, що свідчить про згоду відповідача з усіма умовами цього договору, колегія суддів відхиляє, оскільки відсутність заперечень відповідача проти позовних вимог, не звільняє банк від обов`язку доводити свої позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність підпису на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, колегія суддів відхиляє, оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, а також відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду від 11 листопада 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 27 лютого 2020 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко