Справа № 159/6302/19
Провадження № 2/159/157/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Лесика В.О.,

за участю секретаря Посполітак Г.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковелі цивільну справу за позовом виконавчого комітету Ковельської міської ради в особі органу опіки та піклування в інтересах дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

Виконавчий комітет Ковельської міської ради в особі органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову позивач вказує, що дана сім`я перебуває на обліку в службі у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради з 2015 року, як така, що знаходиться в складних життєвих обставинах. Неодноразово до служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради надходили неодноразові повідомлення щодо неналежного догляду батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своє малолітньої доньки ОСОБА_4 . До моменту постановки дитини на облік так і після працівники служби у справах дітей, МЦСССДМ, Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проводили неодноразові профілактичні бесіди щодо необхідності належного виконання ними батьківських обов`язків, надавали матеріальну та психологічну допомогу. Однак робота служб з останніми не давала ніякого позитивного результату, їх неодноразово викликали на засідання комісій та притягували до адміністративної відповідальності, попереджали про можливість позбавлення батьківських прав відносно доньки. Незважаючи на ряд профілактичних бесід щодо недопущення ухилення відповідачів від своїх батьківських обов`язків їх поведінка суттєво не змінилася, вони надалі продовжували ігнорувати інтереси дитини, у зв`язку з чим ІНФОРМАЦІЯ_1 малолітню дитину ОСОБА_4 було влаштовано в обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей м.Ковель. Проте в подальшому позитивних змін в діях відповідачів не відбулося, за час перебування дитини в центрі матір відвідувала доньку п`ять разів, а батько двічі. Враховуючи зазначені обставини орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосовно їх малолітньої дитини ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві ствердивши, що поведінка відповідачів за час розгляду справи в суді дещо змінилась в кращу сторону в зв`язку з початком проведення ремонтних робіт в квартирі. Висловив думку проте, що якщо суд прийде до висновку про відібрання дітей то такий захід не буде суперечити вимогам законодавства та надасть можливість відповідачам зробити відповідні висновки для себе.

Відповідачі в судовому засіданні фактично позов визнали, ствердивши, що дійсно їх сім`я перебуває в край тяжкому матеріальному становищі з відсутності відповідних коштів. Підтвердили, що в подальшому будть намагатися влаштуватись на работу, відремонтують квартиру та забезпечать належні умови для проживання та виховання доньки. Просили не позбавляти їх батьківських прав.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей..., зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину і передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дитиною ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

З повідомлень Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей).

Згідно актів обстеження житлово-побутових умов санітарно-гігієнічні умови в квартирі є незадовільними, умови для проживання малолітьої дитини не створені, продукти харчування відсутні, неналежні санітарно-побутові умови.

Згідно висновку органу опіки та піклування м.Ковель є доцільним позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їхньої малолітньої дитини.

Повідомленням «Волинського обласного центру соціально-психологічної реабілдітації дітей» від 10.10.2019 року доводиться та обставина, що за час перебування малолітньої дитини ОСОБА_4 у центрі мама ОСОБА_3 відвідувала п`ять разів, інколи приносила гостинці, однак ставлення до дитини байдуже, відвідування не довготривалі, а батько ОСОБА_2 відвідував двічі.

Згідно повідомлення Ковельського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді вбачається, що ОСОБА_3 , знаходиться на обліку у центрі та постійно з нею проводились заходи профілактичного характеру, щодо виховання своєї малолітньої дитини. Однак, остання продовжувала неналежно виконувати батьківські обов`язки.

З наведених вище доказів суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та відібрання у відповідачів малолітньої дитини при цьому зазначає, що згідно ст. 19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов`язані вживати усіх не-обхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного спілкування.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров"я і морального виховання.

Підставою для відібрання дитини, згідно положень ст.164 СК України, є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічний алкоголізм або наркоманія батьків; експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва; інші випадки, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров"я та морального виховання.

Правовий сенс відібрання дитини за ст.170 СК України полягає в екстренності прийняття рішення на захист дитини, коли зволікання може призвести до тяжкої хвороби, каліцтва або її смерті.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що суд може з врахуванням характеру поведінки і особи батьків та інших конкретних обставин, не позбавляти відповідачів батьківських прав, вирішивши питання про відібрання дітей і передачу їх органу опіки та піклування, якщо цього вимагають інтереси дітей.

Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачами батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини, не створення ними належних умов для повноцінного розвитку дитини, відсутність з боку відповідачів турботи та контролю за її вихованням.

Враховуючи деяку позитивну зміну у ставленні відповідачів до своєї дитини та тверду обіцянку в подальшому ствроити належні умови для її утрмиання та виховання, суд приходить до висновку про необхідність відібрання у відповідача їх малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265 ЦПК Українист. 150, 164-167,180-183 Сімейного Кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Відібрати у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без позбавлення їх батьківських прав та передати її органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради для подальшого влаштування в сімейні форми виховання або до державного закладу.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 судовій збір на користь держави в розмірі по 384 грн.20 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено та підписано 25 лютого 2020 року.

Головуючий: В.О.Лесик