Провадження № 2/127/2052/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: судді Бойка В.М.,

за участю секретаря Ревтюх О.А.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Головного Територіального управління юстиції у Вінницькій області Чоботок О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Територіального управління юстиції у Вінницькій області, ГУ Державної казначейської служби України у Вінницькій обл. про стягнення моральної шкоди, суд-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся позивач з позовом до Головного Територіального управління юстиції у Вінницькій області, ГУ Державної казначейської служби України у Вінницькій обл. про стягнення моральної шкоди, з вимогами стягнути з управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці на користь позивача моральну шкоду в сумі 1000000 гривень, завдану позивачу службовою особою відповідаа своїми протиправними діями.

Позов мотивовано тим, що позивач у 1988 році протягом 120 діб приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в якості водія вантажного автомобіля. Зазначив, що поступово стан його здоров`я погіршувався та йому було встановлено інвалідність третьої групи. По факту виповнення 55 років позивач у 2009 році неодноразово звертався управління ПФУ з метою призначення пенсії із скороченням пенсійного віку, проте йому було відмовлено, в зв`язку із відсутністю підтвердження факту перебування в зоні відчуження. У 2010 році ОСОБА_1 звернувся до головного управління ПФУ у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії, на яку йому було надано відповідь про можливість призначення за віком із зниженням пенсійного віку на п`ять років, оскільки надані документи підтверджують факт перебування позивача у зоні відчуження. Після вказаної відповіді управління ПФУ призначило позивачу пенсію, однак виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, оскільки у ОСОБА_1 були відсутні довідки про заробітну плату в зоні відчуження, у зв`язку з чим позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області, який своєю постановою від 01 жовтня 2014 року зобов`язав управління ПФУ провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , проте вказана постанова почала виконуватись лише з 2016 року.

Позивач вказує, що внаслідок незаконних дій та бездіяльності управління ПФУ по призначенню йому пенсії він вибився з нормального життєвого ритму, а його стан здоров`я суттєво погіршився: у нього систематично підвищувався кров`яний тиск, він неодноразово втрачав свідомість, внаслідок чого ламав кістки, в нього стався інсульт, після якого його визнано інвалідом другої групи.

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач в заяві від 31.07.2019р. уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з Головного Територіального управління юстиції у Вінницькій області, ГУ Державної казначейської служби України у Вінницькій обл. на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1000000 гривень.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позові.

Представник відповідача Головного Територіального управління юстиції у Вінницькій області Чоботок О.І. в судовому засіданні проти визнанян позову заперечував в повному обсязі, вказав, що позивачем не надано доказів неправомірності дій відповідача. Повідомив суду, що на даний час Головне Територіальне управління юстиції у Вінницькій області перебуває в стані ліквідації, що підтверджено відповідним наказом, що міститься в матеріалах справи.

Інші учасники в судове засідання не з"явились з невідомих суду причин.

05.09.2019 представником Головного Територіального управління юстиції у Вінницькій області подано до суду відзив, позов не визнає в повнмоу обсязі з підстав відсутністі доказів протиправності дій відповідача, наявності причинно-наслідкового зв"язку між моральними стражданнями та діями Головного Територіального управління юстиції у Вінницькій області.

13.09.2019р. ГУ Державної казначейської служби України у Вінницькій обл. подано до суду відзив. Позов не визнає в повному обсязі, у зв`язку з відсутністю доказів протиправності дій відповідача, факту спричинення моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв"язку між моральними стражданнями та діями управління.

Судом за час розгляду справи роз`яснено права передбачені ч.1 ст. 81 ЦПК України якою встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з постанови Верховного Суду від 08.05.2019р., по даній справі відшкодування шкоди у разі визнання судом незаконними дій чи бездіяльності органу державної влади повинно здійснюватись державою за рахунок коштів Державного бюджету України, що відповідно до ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції є обов"язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Ухвалою суду від 18.07.2019р. задоволено клопотання позивача та замінено первісного неналежного відповідача - Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці на належного відповідача-Головне Територіальне управління юстиції у Вінницькій області та залучено до участі в справі як співвідповідача ГУ Держаної казначейської служби України у Вінницькій обл., виключивши його зі складу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. ( а.с. 22-23, т2.)

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Судом встановлено, що з 01 вересня 2009 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні ПФУ та одержував пенсію як інвалід третьої групи (а. с. 21, т.1 ).

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії для розгляду спірних питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення №7 від 25 лютого 2010 року, наданого Управлінням ПФУ в Замостянському районі м. Вінниці, комісія з розгляду спірних питань, пов`язаних призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій, вирішила відмовити у призначенні пенсії ОСОБА_1 на підставі пункту 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки станом на 01 січня 1992 року він відпрацював 121 день - 3 місяці 28 днів, в зв`язку із чим і далі буде отримувати пенсію по інвалідності до 30 вересня 2010 року (а. с. 14, т.1).

Згідно наданої ОСОБА_1 головним управлінням ПФУ у Вінницькій області № 863/ч-10 від 03 вересня 2010 року відповіді, місце дислокації військової частини, в якій служив позивач, - населений пункт ОСОБА_2 , дійсно відноситься до зони відчуження, а тому позивачу може бути призначена пенсія за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років (а. с. 18, т.1).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 27 травня 2010 року ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (а. с. 22).

З 28 січня 2011 року ОСОБА_1 одержував пенсію по третій групі інвалідності, як ліквідатор наслідків аварії на Чорнобильської АЕС.

Згідно листа № 326/4-2 від 29 листопада 2012 року Управління ПФУ у м. Вінниці відмовило ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, оскільки у відповідних довідках суми оплати праці містили відомості за певні місяці, проте не містили даних по заробітній платі за дні роботи в зоні відчуження (а. с. 39-40).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2014 року у справі № 127/17055/14-а позов ОСОБА_1 до управління ПФУ в м. Вінниці про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки архівного відділу Вінницької міської ради № 01/26-181 від 03 лютого 2009 року, із урахуванням заробітної плати за жовтень 1988 року у сумі 1 072,07 грн, починаючи з 01 березня 2014 року, і виплачувати її щомісячно. В решті позову було відмовлено (а. с. 44-46).

У відповідності до листа управління ПФУ в м. Вінниці від 16 лютого 2017 року № 5/ч-2 оригінал постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2014 року, ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року, а також ухвали Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2015 року надійшли до відділу з питань призначення (перерахунку) пенсії 06 лютого 2017 року. Після надходження вищенаведених судових рішень позивачу було здійснено перерахунок пенсії із врахуванням заробітної плати за жовтень 1988 року у сумі 1 072,07 грн, починаючи з 01 березня 2014 року (а. с. 49).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року у справі призначено судову психологічну експертизу для вирішення питання чи була нанесена ОСОБА_1 моральна шкода (страждання) діями та бездіяльністю державних службовців управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

Згідно висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно- криміналістичного центру від 09 січня 2018 року № 115п ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була нанесена моральна шкода ( страждання), яка полягає у психотравмуючій ситуації у вигляді пролонгованого переживання стресу та отриманої психологічної травми: стресогенна гіпертрофія особистійних рис ( підвищений рівень соціальної тривожності, первинні ознаки соціофобії, підвищення збуджуваності та дратівливості, перманентна психологічна напруженість) внаслідок дій та бездіяльності державних службовців управління ПФУ у м. Вінниці. Можливий розмір грошової компенсації за завдану шкоду ( страждання), яка була нанесена ОСОБА_1 складає 81 мінімальну заробітну плату, розмір якої установлюється рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішенні суду. (а.с.125-133, т.1)

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Суд звертає увагу, що в процесі розгляду даної справи сторонам роз`яснювалось положення ст.77 ЦПК України якою передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб,при здійсненні ними своїх повноважень.

Суд вирішуючи даний спір враховує, що основними нормативно-правовим актами, які регулюють питання відшкодування моральної шкоди є Конституція України, норми ЦК України, а саме загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Норми статей 1173,1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності держави за дії бездіяльності органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів суду цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляд стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. А суд має самостійне встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення який є підставою для стягнення шкоди, оцінивши надані сторонам докази на що звернув увагу Верховний суд у постанові від 08.05.2019р. прийнятої по даній справі, що узгоджується також з правовою позицією, висловленою постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18)

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Щодо вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 1000 000 грн., на користь позивача, суд враховує а.1 п.9 Постанові Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до а.2, п.5 вищевказаної обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Визначаючись, щодо підстав для задоволення позову суд враховує, що відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно- криміналістичного центру від 09 січня 2018 року № 115п ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була нанесена моральна шкода ( страждання), яка полягає у психотравмуючій ситуації у вигляді пролонгованого переживання стресу та отриманої психологічної травми: стресогенна гіпертрофія особистійних рис ( підвищений рівень соціальної тривожності, первинні ознаки соціофобії, підвищення збуджуваності та дратівливості, перманентна психологічна напруженість) внаслідок дій та бездіяльності державних службовців управління ПФУ у м. Вінниці. Можливий розмір грошової компенсації за завдану шкоду ( страждання), яка була нанесена ОСОБА_1 складає 81 мінімальну заробітну плату, розмір якої установлюється рівним розміру мінімальної заробітної плати. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2014 року у справі № 127/17055/14-а позов ОСОБА_1 до управління ПФУ в м. Вінниці про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки архівного відділу Вінницької міської ради № 01/26-181 від 03 лютого 2009 року, із урахуванням заробітної плати за жовтень 1988 року у сумі 1 072,07 грн, починаючи з 01 березня 2014 року, і виплачувати її щомісячно. В решті позову було відмовлено (а. с. 44-46, т.1). Проте, даною постановою в частині протиправності дій управління ПФУ в м. Вінниці відмовлено, дана постанова оскаржувалась за результатами розгляду залишена без змін.

Постановою Верховного суду від 08.05.2019 року, по даній справі зазначено, що відшкодування шкоди у разі визнання судом незаконними дій чи бездіяльності органу державної влади повинно здійснюватись державою за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції є обов"язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.72 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим законом.

У той же час згідно з п.1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015р. №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Таким чином органом державної влади, який уповноважений представляти державу у правовідносинах з відшкодування державою шкоди, завданої органом державної влади, є, наряду з таким органом державної влади, Державна казначейська служба України (її територіальне управління).

Ухвалою суду від 18.07.2019р. задоволено клопотання позивача та замінено первісного неналежного відповідача - Управління Пенсійного фонду України у м.Вінниці на належного відповідача-Головне Територіальне управління юстиції у Вінницькій області та залучено до участі в справі як співвідповідача ГУ Держаної казначейської служби України у Вінницькій обл., виключивши його зі складу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. ( а.с. 22-23, т2.).

Таким чином позивачем доведено лише факт завдання шкоди, проте не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між фактом заподіяння шкоди та неправомірними діями відповідача Головного Територіального управлінням юстиції у Вінницькій області, суд бере до уваги, що висновком експерта Вінницького науково-дослідного експертно- криміналістичного центру від 09 січня 2018 року № 115п встановлено, що ОСОБА_1 , була нанесена моральна шкода внаслідок дій та бездіяльності державних службовців управління ПФУ у м. Вінниці, яке на час ухвалення рішення не є стороною по справі, доказів того, що саме діями відповідача Головного Територіального управлінням юстиції у Вінницькій області позивачу завдано моральну шкоду суду не надано.

Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування вимог вказаних в позові, щодо факту спричинення відповідачами позивачу моральної шкоди, в тому числі доказів щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку , що саме протиправними діями відповідачів спричинено понесення позивачу шкоди, доводи позивача грунтуються лише на припущеннях, а відтак задоволенню не підлягають.

Питання судових витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та вважає судові витрати та вважає компенсувати за раханук держави.

Керуючись ст.19, 56, Конституції України ст. 15, 22,23, 1166,1167,1173, 1174, ЦК України, а п.9 Постанові Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., суд-

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Головного Територіального управління юстиції у Вінницькій області, ГУ Державної казначейської служби України у Вінницькій обл. про стягнення моральної шкоди- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідачі: Головне Територіальне управління юстиції у Вінницькій області адреса: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе 7;

ГУ Державної казначейської служби України у Вінницькій обл. адреса: м. Вінниця, вул. Пирогова 29.

Повний текст рішення виготовлено 24.02.2020.

Суддя: В.М. Бойко