Справа № 754/1460/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Колотієвського О.О.,

за участю:

секретаря - Курбанової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2018 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

05 червня 2018 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області ухвалено заочне рішення по справі, яким позов задоволено в повному обсязі.

15 липня 2019 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області скасовано заочне рішення від 05 червня 2018 року та справу призначено до розгляду.

Так, позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем ОСОБА_2 перебували в щлюбі, який згодом був розірваний.

Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина ОСОБА_3 , який проживає з нею і перебуває на її утриманні.

ОСОБА_2 ухиляється від надання матеріальної допомоги добровільно, не приймає участі в вихованні сина, його утриманні.

Раніше вона приймала заходи для одержання аліментів на сина, але відповідач ухилявся від сплати аліментів.

У червні 2012 року вона звернулася до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

Ухвалою суду від 05.07.2012 року відкрито провадження у справі № 1614/1827/12 / і розгляд справи призначено на 17 липня 2012 року, Відповідачу ОСОБА_2 судом було направлено копію позовної заяви з додатком.

У судове засідання 17.07.2012 року відповідач не з`явився і розгляд справи було відкладено.

В подальшому відповідач ОСОБА_2 на засідання суду не заявлявся, письмових пояснень та заперечень на позов не наддав.

У зв`язку з перебуванням на лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 12, перенесеної операції вона булла позбавлена можливості прийняти участь у судових засіданнях та довести до відома суду про перебування на лікуванні у лікарні фактично з 29.10.2012 року до 23.02.2013 року.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21.11.2012 року її позов про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на сина ОСОБА_4 залишено без розгляду.

На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити рішення, яким:

- стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 01 січня 2016 року врахувавши, що вона в 2012 році вже приймала заходи щодо стягнення з відповідача аліментів, до повноліття дитини.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в щлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , зареєстроване у відділі реєстрації актів громадянського стану Радянського районного управління юстиції у місті Києві.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 грудня 2008 року вказаний шлюб з відповідачем ОСОБА_2 розірвано

Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане 27 лютого 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у місті. Києві, який проживає з нею і перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області № 3406 від 20.07.2017 року.

ОСОБА_2 матеріальної допомоги добровільно не надає, не приймає участі у утриманні дитини.

Відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів зокрема враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Так, відповідачем надано суду докази на підтвердження стану здоров`я, а саме:

- виписка із медичної картки стаціонарного хворого лор/щелепно-лицьового відділення від 24.03.2019, з якої вбачається діагноз «Абсцес зовнішнього вуха (фурункул завушної ділянки зліва)», де рекомендовано нагляд сімейного лікаря за місцем проживання;

- виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5403 від 28 травня 2019 року, з якої вбачається діагноз «загострення хронічного періодонтиту зубів», де вказані лікувальні і трудові рекомендації, а саме: «після видалення даних зубів у пацієнта значна втрата жувальної ефективності. Значний естетичний дефект. Пацієнт потребує реабілітації після оперативного лікування та послідуюче протезування»

- медична картка стаціонарного хворого № НОМЕР_2 , з якої вбачається діагноз «фурункул обличчя справа»

Тобто з викладеного не вбачається ані тимчасова втрата працездатності, ані заборона на виконання будь-яких робіт, в тому числі заборони щодо фізичного навантаження, тощо.

Тому дані докази не можуть бути підтвердженням існування обставин, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів.

Крім цього, у ОСОБА_2 немає інших дітей, немає непрацездатної дружини.

З 2012 року ОСОБА_2 участі у утриманні дитини не приймав, що не оспорюється сторонами.

ОСОБА_2 є працездатною особою, працює приватним підприємцем.

Тобто, ОСОБА_2 заперечуючи проти задоволення позову обґрунтовує свою позицію зокрема відсутністю коштів, в той час не доводить належними доказами таку обставину, тобто не надано суду жодного доказу на підтвердження своїх доходів, тощо.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із частиною першою статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Ч.2 ст.150 СК України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено такий прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

В той час, ч.2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Так, відповідачем ОСОБА_2 надано суду копії квитанцій, з яких вбачається сплата коштів по виконавчим провадженням за такими сумами: 24458,79 грн. від 26 листопада 2019 року, 6533 грн. від 05 листопада 2019 року, 2500 грн. від 26 листопада 2019 року, тобто за листопад місяць оплата становить більше 33000 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.182 СК України, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з урахуванням положень ст.182 СК України та встановлених обставин справи, слід визначити розмірі аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у розмірі 2218 гривень, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2218 гривень, щомісяця, починаючи з 01 січня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський