Ухвала

23 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 2-6771/11

провадження № 61-14058св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Одеська міська рада,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Павельченка Ігоря Віталійовича на постанову Одеського апеляційного суду від 28 травня 2019 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М.,

Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Одеська міська рада, в якій, з урахуванням уточнень до позовної заяви в редакції заяви від 04 вересня 2014 року, просив визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованою в АДРЕСА_1 , між ним - ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_2 , згідно з фактично встановленим порядком користування, а саме: власнику ОСОБА_2 виділити земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 296 кв.м, в тому числі

263 кв.м по загальній площі та 33 кв.м по залишкам, вхід на ділянку, яка виділяється зі сторони АДРЕСА_2 , власнику ОСОБА_1 виділити земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 236 кв.м, вхід на ділянку, яка виділяється з АДРЕСА_1 , встановити наступні межі поділу: від розділового паркану зі сторони АДРЕСА_1 на відстані 11,18 м від правої бокової межі 9 з ділянкою АДРЕСА_3 в глиб ділянки по існуючому огородженню довжиною 8,43 м; поворот наліво по існуючому огородженню довжиною 1,12 м; поворот направо по існуючому огородженню до зовнішньої стіни жилого будинку літ. «А» довжиною 2,25 м; по між квартальним перегородкам, які поділяють квартири власників; поворот направо вздовж зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8» та лінії її продовження до кордону з ділянкою АДРЕСА_3 , встановити ОСОБА_1 для обслуговування та ремонту зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8» двоповерхової будови, літ. «А1», зведеної ОСОБА_1 , по АДРЕСА_1 , безстроковий, безоплатний сервітут на земельну ділянку, шириною 1,0 м, розташовану вздовж зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8», та на земельну ділянку шириною 3,42 м, розташовану вздовж стіни сараю літ. «В», де експертизою пропонується влаштувати дверний проріз розмірами 0,8х2,0 м (h) з установкою дверного блоку, напроти існуючого для організації проходу до зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що йому, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 червня 1996 року, належить 11/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться на земельній ділянці площею 499 кв.м. Співвласником 14/25 частин вказаного будинку є відповідач -

ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання.

Відповідно до дозвільних документів, позивачем побудований житловий будинок та гараж, і йому необхідно зробити зовнішні роботи, а саме: зовнішня стіна його будинку «2-3, 2-4, 2-8» виходить на земельну ділянку якою користується відповідач, який добровільно не дає йому можливості її оштукатурити, обслуговувати та утримувати в належному технічному стані, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2014 року, з урахуванням ухвали Київського районного суду міста Одеси від 02 жовтня

2014 року про виправлення описки, позовні вимоги задоволено.

Визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до висновку

№ 2779 судової будівельно-технічної експертизи від 27 лютого 2014 року, а саме:

ОСОБА_2 виділено земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 296 кв.м, в тому числі

263 кв.м по загальній площі та 33 кв.м по залишкам.

Земельну ділянку шириною 1,0 м, розташовану уздовж зовнішньої стіни

пом. «2-3, 2-4, 2-8» виділено у постійне користування ОСОБА_2 , при забезпеченні безперешкодного доступу ОСОБА_1 до зовнішньої стіни вищезазначених приміщень на період обслуговування та ремонту.

Вхід на ділянку, яка виділяється, збережено існуючий зі сторони АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 виділено земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 236 кв.м.

Вхід на ділянку, яка виділяється, збережено існуючий зі сторони АДРЕСА_1 .

Встановлено наступну межу поділу :

- від розділового паркану зі сторони АДРЕСА_1 на відстані 11,18 м від правої бокової межі (з ділянкою АДРЕСА_3 ) вглиб ділянки по існуючому огородженню довжиною 8,43 м;

- поворот наліво по існуючому огородженню довжиною 1,12 м;

- поворот направо по існуючому огородженню до зовнішньої стіни жилого будинку літ. «А» довжиною 2,25 м:,

- по міжквартирним перегородкам, які поділяють квартири власників;

- поворот направо вздовж зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8» та лінії її продовження до кордону з ділянкою АДРЕСА_3 .

Встановлено ОСОБА_1 для обслуговування та ремонту зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8» двоповерхової будови, літ. «А1», зведеної ОСОБА_1 , по АДРЕСА_3 , безстроковий, безоплатний сервітут на земельну ділянку, шириною 1,0 м, розташовану вздовж зовнішньої стіні приміщень «2-3, 2-4, 2-8», та на земельну ділянку шириною 3,42 м, розташовану вздовж стіни сараю літ. «В», де експертизою пропонується влаштувати дверний проріз розмірами 0,8 х 2,0 м (h) з установкою дверного блоку, навпроти існуючого, на кордоні з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3 , які знаходяться в користуванні

ОСОБА_2 шляхом влаштування в стіні сараю літ. «В», належного

ОСОБА_2 , дверний проріз розмірами 0,8 х 2,0 м (h) з установкою дверного блоку, напроти існуючого для організації проходу до зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8».

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року, з урахуванням ухвали апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року про виправлення описки, апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 -

ОСОБА_3 відхилено.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року залишено без змін.

Короткий зміст заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2014 року у зв?язку з нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що зовнішня стіна «2-3, 2-4, 2-8» двоповерхової будови,

літ. «А1», зведеної ОСОБА_1 , по АДРЕСА_1 , побудована на місці самочинних прибудов, які ніколи не були частиною житлового будинку по

АДРЕСА_1 . Рішення Київського райвиконкому від 06 вересня

1985 року № 904 «Щодо самочинного будівництва гр. ОСОБА_4

гр. ОСОБА_5 » відомостей щодо збереження самочинних прибудов з правом користування без права власності за будь-якими іншими особами, зокрема ОСОБА_1 не містить. Повний текст рішення Київського райвиконкому

від 06 вересня 1985 року № 904 до суду не надавався, заявник ОСОБА_2 отримав його копію з архіву 07 вересня 2016 року. Здійснюючи реконструкцію своєї частини будинку (11/25), позивач вийшов за межі розпорядження № 796 від 12 червня 2003 року, яким йому було дозволено будівництво 2-х поверхового будинку, загальною площею 176,2 кв.м, житловий 46,2 кв.м, і гаража, в частині домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка йому належить. Крім цього, дозвіл № 829/03 від 08 грудня 2003 року виданий ОСОБА_1 інспекцією Державного архітектурно-будівельної інспекції при управлінні Архітектури та містобудування Одеської міської ради на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_3 , закінчився 01 грудня 2004 року, згідно діючого на той час законодавства якщо дозвіл на виконання будівельних робіт не було завчасно продовжено після закінчення його терміну, то будівництво вважається самочинним. Позивач дозвіл не продовжив та не здійснив будь-яких інших дій з введення в експлуатацію будови, та під час розгляду справи № 2-6771/11 двоповерхова будова, літ. «А1» мала статус самочинно збудованої. Заявник зазначає, що вищезазначені обставини не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі заявнику, вони мають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій за наслідками розгляду заяви за нововиявленими обставинами

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 23 травня 2018 року заяву ОСОБА_2 про рішення Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2014 року у зв?язку з нововиявленими обставинами у цивільній справі

№ 2-6771/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Одеська міська рада, про визначення порядку користування земельною ділянкою та встановлення сервітуту на земельну ділянку - задоволено частково.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2014 року у справі № 2-6771/11 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Одеська міська рада, про встановлення сервітуту на земельну ділянку змінено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Одеська міська рада, про встановлення сервітуту на земельну ділянку відмовлено.

В іншій частині рішення Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня

2014 року у справі № 2-6771/11 залишено без змін.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, змінюючи рішення Київського районного суду міста Одеси

від 25 вересня 2014 року у цивільній справі № 2-6771/11 в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Одеська міська рада, про встановлення сервітуту на земельну ділянку, та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Одеська міська рада, про встановлення сервітуту на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив із того, що:

- належні та допустимі докази, що підвереджують право позивача на здійснення будівництва частини двоповерхової будови, літ. «А1», по АДРЕСА_1 , на місці самочинних прибудов, збережених рішенням Київського райвиконкому від 06 вересня 1985 року № 904 за його батьком ОСОБА_5 з правом користування без права власності в матеріалах справи відсутні;

- ОСОБА_1 належало 11/25 частин спірного домоволодіння, однак на час звернення до суду приміщення, що складали зазначену частку, були знесені, а документи, які підтверджують право власності на збудований об`єкт

ОСОБА_1 не були надані суду, в зв`язку з чим твердження ОСОБА_1 в позові та під час розгляду справи, що він є власником двоповерхової будівлі є безпідставними, оскільки правовстановлюючі документи ОСОБА_1 суду не надавались, що і є істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 травня 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту на земельну ділянку - скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту на земельну ділянку - задоволено.

Встановлено ОСОБА_1 для обслуговування та ремонту зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8» двоповерхової будови, літ. «А1», зведеної ОСОБА_1 , по АДРЕСА_1 , безстроковий, безоплатний сервітут на земельну ділянку, шириною 1,0 м, розташовану вздовж зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8», та на земельну ділянку шириною 3,42 м, розташовану вздовж стіни сараю літ. «В», де експертизою пропонується влаштувати дверний проріз розмірами 0,8 х 2,0 м (h) з установкою дверного блоку, навпроти існуючого, на кордоні з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , які знаходяться в користуванні

ОСОБА_2 шляхом влаштування в стіні сараю літ. «В», належного ОСОБА_2 , дверного прорізу розмірами 0,8 х 2,0 м (h) з установкою дверного блоку, напроти існуючого для організації проходу до зовнішньої стіни приміщень

«2-3, 2-4, 2-8».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 909,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення сервітуту на земельну ділянку, апеляційний суд виходив із того, що обставини, на які посилається заявник не є нововиявленими обставинами, оскільки під час розгляду справи та ухваленні рішення Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня

2014 року, ОСОБА_2 були відомі вказані обставини.

Встановлюючи сервітут на земельній ділянці, апеляційний суд виходив із наявності правових підстав для задоволення позову в цій частині, при цьому врахувавши фактичні обставин справи та висновок експертизи.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

18 липня 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Павельченко І. В. через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 28 травня

2019 року та залишити в силі рішення Київського районного суду міста Одеси

від 23 травня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дослідивши належним чином матеріали справи, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що наведені у заяві про перегляд рішення у зв?язку з нововиявленими обставинами факти не були відомі заявнику.

Доводи інших учасників справи

05 вересня 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного суду

від 28 травня 2019 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Київського районного суду міста Одеси.

Зупинено дію постанови Одеського апеляційного суду від 28 травня 2019 року у справі 2-6771/11 до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

У серпні 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ТРЕТЬОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Павельченка І. В. на постанову Одеського апеляційного суду

від 28 травня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про передачу справи на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2020 року у справі № 466/543/14-ц (провадження № 61-7223св20) зроблено висновок про те, що розглянути заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може лише суд, що ухвалив рішення по суті спору. Апеляційний суд після скасування рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами і ухвалення судом першої інстанції рішення має перевірити його законність по суті та прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги відповідно до положень статті 374 ЦПК України. Повноважень скасовувати таке рішення і постановлювати процесуальний документ з приводу розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, відмовляти у її задоволенні, тобто розглядати по суті, апеляційний суд не має, так як це є компетенцією суду, судове рішення якого переглядається.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 200/9663/16-ц (провадження № 61-18061св19).

Проте, колегія суддів вважає за необхідне відступити від вказаного висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду із застосуванням механізму, наданого частиною другою статті 403 ЦПК України з передачею справи на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з таких підстав.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 425 ЦПК України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Статтею 429 ЦПК України врегульовано порядок розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, повноваження суду за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, а також порядок перегляду судового рішення, ухваленого за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Згідно із частиною сьомою статі 429 ЦПК України судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання (див. пп. 27 - 28 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії»

№ 69529/01 та п. 46 рішення від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2). Однак, при цьому Суд наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (див. рішення Суду у справі «Брумареску проти Румунії» від 28 жовтня 1999 року). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (див. п.п. 51 - 52 рішення Суду у справі «Рябих проти Росії» від 24 червня 2003 року; ухвала Суду щодо прийнятності заяви № 62608/00 «Агротехсервіс проти України»; п.п. 42-44 рішення Суду у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (див. пп. 27 - 34 рішення Суду у справі «Праведная проти Росії» від 18 листопада 2004 року).

Ретельний аналіз норм чинного ЦПК України дозволяє зробити висновок про те, що законодавець не позбавив можливості суд апеляційної інстанції здійснювати перегляд судового рішення, ухваленого у зв?язку із розглядом заяви про перегляд рішення за нововиявленими, та встановлювати наявність/відсутність нововиявлених обставин, на які посилається заявник у такій заяві.

Стаття 429 ЦПК України у поєднанні зі статтею 374 ЦПК України надає право апеляційному суду здійснювати перегляд судового рішення, ухваленого у зв?язку із розглядом заяви про перегляд рішення за нововиявленими, та встановлювати наявність/відсутність нововиявлених обставин, на які посилається заявник у такій заяві, та приймати відповідне судове рішення по суті розгляду такої заяви.

Правила частини статті 425 ЦПК України лише (вичерпно) визначають порядок подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, та не можуть бути підставою суду апеляційної інстанції для скасування рішення суду першої інстанції з передачею справи на новий розгляд з тих підстав, що судом першої інстанції зроблено неправильний висновок про наявність/відсутність нововиявлених обставин.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне вказати про те, що таке право апеляційного суду, а саме здійснення розгляду по суті заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, після її розгляду судом першої інстанції, буде відповідати меті апеляційного перегляду справи, встановленого Конституцією України, що в свою чергу будуть мати місце розумні строки розгляду справи та дотримання правил статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Верховний Суд зазначає, що незважаючи на уніфіковані положення процесуального закону (частину сьому статті 429 ЦПК України) щодо перегляду на загальних підставах судового рішення, ухваленого за результатами перегляду за нововиявленими обставинами, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у вказаних вище постановах, зробив інший підхід до розуміння та тлумачення вказаних норм процесуального закону про повноваження суду апеляційної інстанцій за наслідками перегляду судового рішення, ухваленого за результатами перегляду за нововиявленими обставинами, на загальних підставах.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з огляду на викладене та відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України дійшла висновку про передачу справи на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для відступлення від висновку щодо застосування положень процесуального закону про перегляд на загальних підставах судового рішення, ухваленого за результатами перегляду за нововиявленими обставинами, викладеного в постановах Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 200/9663/16-ц (провадження № 61-18061св19) та від 15 липня 2020 року у справі № 466/543/14-ц (провадження № 61-7223св20).

Керуючись статтями 402, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 2-6771/11 (касаційне провадження

№ 61-14058св19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Одеська міська рада, про визнання порядку користування земельною ділянкою та встановлення сервітуту на земельну ділянку, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Павельченка Ігоря Віталійовича на постанову Одеського апеляційного суду від 28 травня 2019 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. М. Сімоненко
Судді: А. А. Калараш
І. В. Литвиненко
С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров