Справа № 589/2600/17
Провадження № 2/589/26/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Литвинко Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Афанасенко Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шостка цивільну справу в загальному позовному провадженні за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

18.07.2017 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 65258 грн 38 коп заборгованості за договором позики від 22.01.2014 року та 640 грн 60 коп сплаченого судового збору, посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач у визначений термін суму позики не повернув, неодноразові вимоги позивача повернути позику відповідачем були проігноровані. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду про примусове стягнення заборгованості з відповідача з усіма належними виплатами відповідно до умов договору та чинного законодавства України.

У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надійшла заява від позивача про розгляд справи без його участі, в якій також підтримав вимоги позовної заяви та зазначив, що вимоги позову відповідають вимогам закону та визначені умовами договору.

Відповідач та його представник в судове засідання також не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. До суду надійшло пояснення представника відповідача, в яких представник відповідача просить розглядати справу без його участі та участі відповідача. В поясненнях зазначив, що вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом нараховані поза межами строку дії договору є безпідставними та не підлягають задоволенню. Крім того, просив застосувати позовну давність до вимог позову про стягнення пені.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що 22.01.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Згідно умов даного договору, розмір позики становить 20000 грн строком на шість місяців до 25 липня 2014 року включно, що визначено пунктами 2, 3 договору. У відповідності до п. 7 договору також визначено, що даний договір підписується сторонами та вважається укладеним з моменту надання позики позичальнику та дійсний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по ньому. Восьмим пунктом договору визначено, що за невиконання чи неналежне виконання умов даного договору винна сторона у повному обсязі відшкодовує іншій стороні завдані цим збитки. Крім того, сторони п. 9 договору погодили, що у разі порушення позичальником строків повернення позики, він сплачує позикодавцю пеню у розмірі 0,2 % за кожен день прострочення від загальної суми позики (а.с. 62).

Позивач виконав умови договору позики та надав відповідачу позику в розмірі 20000 грн, що підтверджується розпискою відповідача від 22 січня 2014 року (а.с. 61).

Відповідач у визначений договором строк суму позики не повернув. Після чого, позивач двічі звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення суми позики, що підтверджується копіями вимог від 07 квітня 2017 року та 15 травня 2017 року, поштових конвертів з повідомленнями та поштових квитанцій (а.с.10,11,12,13,14).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 за вказаним договором станом на 01 липня 2017 року складає 65258,38 грн, з яких: сума позики - 20000 грн; сума процентів, розрахована за обліковою ставкою НБУ 11902 грн 75 коп; сума пені за останні 365 днів прострочки - 14600 грн; втрати від інфляції 18755 грн 63 коп.

Суд повністю погоджується з вимогами позивача щодо стягнення суми позики в розмірі 20000 грн, втрат від інфляції в сумі 18755 грн 63 коп та пені в розмірі 14600 грн, зважаючи на те, що вони узгоджуються у змовами договору.

Щодо заяви відповідача про застосування спеціальної позовної за вимогами щодо нарахування пені, суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за позикою і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконати зобов`язання, зокрема, з повернення позики до 25 липня 2014 року включно, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за договором позики починається з наступного дня після настання строку повернення позики, тобто з 26 липня 2014 року.

Позивач звернувся до суду з позовом відповідно до поштового повідомлення 13 липня 2017 року, тобто в межах позовної давності за основним зобов`язанням, яка становить три роки.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

У відповідності до ч. 3 ст. 549 ЦК України пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Так, у постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Також, такий висновок узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Вказане дає підстав для обчислення спеціальної позовної давності щодо стягнення неустойки за 12 останніх місяців перед зверненням позивача до суду, оскільки позовна давність до основної вимоги не спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність не спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача пені.

Що стосується вимог позову про стягнення відсотків за користування позикою, то вони підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 841 грн 37 коп, а не у заявленому - 11902 грн 75 коп, оскільки зі спливом строку повернення позики припинилося право позивача нараховувати проценти за договором, на що обґрунтовано посилається відповідач.

За умовами договору сторони погодили, що позика надана на шість місяців до 25 липня 2014 року включно. Відтак, у межах визначеного договором строку відповідач мав повернути всю суму позики позивачеві. Розмір і порядок одержання процентів сторони в договорі не погодили.

У відповідності до вимог ст. 1048 ЦК України, проценти за позикою нараховуються, навіть у випадку якщо сторони не встановили розмір таких процентів за користування об`єктом позики в договорі, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

При цьому, за висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18) припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку надання позики, зважаючи на те, що в даних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, позивач за умовами договору мав право нараховувати проценти на рівні облікової ставки НБУ до спливу строку повернення позики визначеного умовами договору, а саме до 25 липня 2014 року.

Зважаючи на вищевикладене, вимоги позивача щодо стягнення процентів підлягають частковому задоволенню, а саме в межах визначеного договором строку повернення позики, розмір яких станом на 25 липня 2014 року за розрахунком заборгованості становить 841 грн 37 коп.

Підсумовуючи наведене, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення з відповідача суми позики, що становить 20000 грн; процентів нарахованих до 25 липня 2014 року за ставкою НБУ, у розмірі 841 грн 37 коп; пені за останні 365 прострочки, у розмірі 14600; втрат від інфляції, у розмірі 18755 грн 63 коп, що загалом складає 54197 грн.

Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому частиною першою статті 141 ЦПК України, згідно до Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 532 грн 02 коп судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 256, 258, 260, 526, 527, 530, 549, 611, 612, 625, 626, 628, 631, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) суму заборгованості в розмірі 54197 грн та суму сплаченого при подачі позову судового збору у відсотковому співвідношенні задоволених позовних вимог в розмірі 532 грн 02 коп, загалом визначивши до стягнення 54729 грн 02 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області.

Повний текст рішення виготовлено 10.02.2020 року

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області Т.В.Литвинко