Провадження № 2/201/772/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Альфа Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

18.10.2018р. АТ "Альфа Банк" звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 23812,13 дол.США.

Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача Шупік М.Є. (діє на підставі довіреності від 13.08.2018р. - а.с.№31 т. № 1) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №33 т. № 1).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 03.12.2018р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №39 т. № 1).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 16.04.2008р. між банком на ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №490063002, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 19081,19 дол.США на придбання транспортного засобу з кінцевим терміном повернення 16.04.2015р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Для забезпечення виконання умов кредитного договору, 16.04.2008р. між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №490063002-П, згідно з яким остання поручилася перед банком за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в повному обсязі, боржник та поручитель відповідають як солідарні боржники. Позивач, як кредитор, свої зобов`язання виконав, надав позичальнику кредитні кошти в розмірі визначеному договором, що підтверджується випискою з особового рахунку позичальника, проте ОСОБА_1 порушив умови договору по погашенню кредиту, сплати відсотків, внаслідок чого станом на 13.09.2018р. сума простроченої заборгованості за договором складає 23812,13 дол.США, з яких: залишок по кредиту в розмірі 13622,31 дол.США, заборгованість по відсотках - 10189,82 дол.США. Відповідну суму заборгованість позивач просив стягнути солідарно з відповідачів, а також понесені судові витрати у розмірі 10099грн.77коп.

15.04.2019р. представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 21.12.2017р. - а.с. № 57 т. № 1) надав клопотання про витребування у позивача доказів для підготування відзиву на позов, а саме, витребувати в оригіналах для огляду та копіях для суду: договорів банківського рахунку на відкриття рахунку для обліку та надання кредиту; заяв про відкриття рахунків для обліку кредитної заборгованості; кредитної справи; заяви на видачу готівки, та копію положення про порядок та формування аналітичного обліку розробленого у відповідності до положень НБУ №280 (а.с. № 55, 56 т.№ 1).

Ухвалою суду від 15.04.2019р. клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено (а.с. № 60 т. № 1). 26.06.2019р. позивачем на виконання ухвали суду від 15.04.2019р. суду було надано копії документів кредитної справи, виписки по рахункам з обліку кредитної заборгованості (а.с.№66-271 т. № 1).

07.10.2019р. до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до АТ "Альфа Банк" (третя особа ОСОБА_1 ) про визнання договору поруки припиненим (а.с. №3-5 т. № 2).

Ухвалою суду від 07.10.2019р. (без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) зустрічну позовну заяву було прийнято до сумісного розгляду з первісним позовом (а.с. №10 т.№ 2).

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 , між нею та АТ "Альфа Банк" 16.04.2008р. було укладено договір поруки №490063002-П, за яким поручитель взяла на себе зобов`язання відповідати перед кредитором за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №490063002 та нести солідарну відповідальність разом з позичальником. Відповідно до умов кредитного договору №490063002 сторони погодили виконання боржником зобов`язань шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до графіку погашення кредиту. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, останній платіж боржником було сплачено в квітні 2014р. Договором поруки не визначений строк дії поруки в сенсі ст.559 ЦК України, з урахуванням вимог ст.ст. 251, 252 ЦК України, кредитор звернувся до суду з вимогою до поручителя зі спливом шестимісячного строку з моменту настання прострочення строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, а тому порука за договором №490063002-П може бути визнана припиненою. На підставі викладеного, позивачка просила визнати договір поруки №490063002-П від 16.04.2008р. та Додаткову угоду №1 від 13.01.2009р. про внесення змін до договору поруки, які були укладені між ОСОБА_2 та АТ "Альфа Банк", припиненими.

07.10.2019р. до суду надійшли заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності до вимог позивача, в обґрунтовування яких відповідачі посилались на те, що банк звернувся до суду 18.10.2018р. зі спливом строку давності, виходячи з дати винесення заборгованості на прострочку, оскільки останній платіж на погашення боргу позичальником було сплачено в квітні 2014р. (а.с.№12-15 т. № 2)

24.10.2019р. до суду надійшов відзив на зустрічний позов представника АТ "Альфа Банк" - Черкавського Ю.С. (діє на підставі довіреності від 05.02.2019р. - а.с. № 68 т. № 1), в якому представник відповідача, заперечуючи проти задоволення зустрічного позову, посилався на те, що згідно п.2.1 договору поруки №490063002-П, поручитель зобов`язується перед банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором строком по 16.04.2015р. (включно). Договором №1 від 13.01.2009р. про внесення змін і доповнень до договору поруки, змінено п.2.1 договору поруки та встановлено новий строк повернення кредиту по 16.04.2020р., тобто, сторонами було встановлено строк, до якого поручитель поручається за виконання боржником зобов`язань, а саме 16.04.2020р., а отже положення ч.4 ст.559 ЦК України не може бути застосовано до даних правовідносин. Крім того, у відзиві представник позивача заявив про застосування строків позовної давності до зустрічних вимог з посиланням на те, що договір поруки укладено в квітні 2008р., а з позовом ОСОБА_2 звернулася лише в 2019 році. Відповідно до постанови ВСУ від 03.02.2016р. у справі №6-75цс15 загальним правилом закріпленим у ч.1 ст.261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (а.с. №16-19 т. № 2).

В судове засідання 25.03.2020р. сторони не з,явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с.№28,30-32 т. № 2). 24.03.2020р. від відповідачів за первісним позовом на електрону адресу суду надійшли клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з карантинними заходами (а.с. №34-34 т. № 2). 25.03.2020р. від представника АТ "Альфа Банк" надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з карантинними заходами (а.с. №36 т. № 2).

Ухвалою суду від 25.03.2020р. (без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) в задоволенні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зупинення провадження відмовлено, оскільки відсутні підстави для зупинення провадження, передбачені ст.ст.251,252 ЦПК України, між тим розгляд справи за клопотаннями обох сторін було відкладено (а.с. №39 т. № 2).

В судове засідання 26.05.2020р. представник позивача за основним позовом (відповідача за зустрічним позовом) не з`явився, про дату розгляду справи АТ "Альфа Банк" повідомлялось належним чином, шляхом направлення судової повістки за адресою для листування, яка була зазначена в заяві від 25.03.2020р., про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с.№ 36, 40-41,44 т. № 2).

25.05.2020р. від представника позивача за основним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - Черкавського Ю.С . (діє на підставі довіреності від 03.02.2020р. - а.с. №48 т. № 2), надійшла заява, в якій представник просив розгляд справи проводити без фіксації судового процесу технічними засобами. В цій заяві до суду, представник також зазначив, що основний позов він підтримує, а зустрічний позов не визнає (а.с. № 47 т. № 2).

Відповідачі за основним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 - позивачка за зустрічним позовом, ОСОБА_1 - третя особа за зустрічним позовом) в судове засідання 26.05.2020р. вдруге поспіль не з`явилися, про день та час судового засідання були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи наявні докази, як особистого отримання судових повісток поштою, так і отримання sms-повідомлень кожним з зазначених осіб (а.с.№40, 42, 43, 45, 46 т.№ 2), про причину неявки суд не повідомили.

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надану представником позивача за основним позовом заяву від 26.05.2020р., письмовий відзив, в яких сторонами викладені позиції щодо первісних та зустрічних вимог, які є предметом розгляду у справі, суд вважає за можливе провести розгляд справи відповідно до вимог ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Підстав для винесення по справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов для винесення заочного рішення, яка визначена ч. 1 ст. 280 ЦПК України (в справі наявний зустрічний позов ОСОБА_2 , заяви обох відповідачів про застосування строків позовної давності, з яких вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги не визнають, і цій позиції судом при винесенні рішення буде надана належна оцінка).

Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах заявлених позовних вимог обох сторін та наданих сторонами письмових доказів, оцінивши докази у їх сукупності за принципами ст.89 ЦПК України, дійшов до висновку про часткове задоволення первісного позову АТ "Альфа Банк" та часткове задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

16.04.2008р. між ЗАТ "Альфа Банк" (правонаступник АТ "Альфа Банк") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №490063002, відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти на придбання транспортного засобу в розмірі 19081,19 дол.США зі сплатою відсотків в розмірі 13,5% річних та кінцевим терміном повернення кредиту 16.04.2015р. (а.с. №6 т. № 1).

Умови п.2.8 договору встановлюють порядок повернення кредиту та сплати процентів, а саме, платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 до договору та його невід`ємною частиною, в порядку та на умовах, визначеним цим договором. У разі сплати у валюті кредиту - погашення здійснюється 16 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 352 дол.США, у разі погашення кредиту у валюті відмінній від валюти кредиту таке погашення має здійснюватися не пізніше 15 числа кожного місяць у сумі, розрахованій у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно п.8 договору, підпис позичальника на цьому договорі є також письмовим підтвердженням того, що позичальник в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування фізичних осіб ЗАТ "Альфа Банк", які йому роз`яснені і зрозумілі та з якими він цілком згодний.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором по видачі кредитних коштів виконав належним чином, що підтверджується випискою по особовим рахункам (а.с. №22 т. № 1).

13.01.2009р. між сторонами був укладений Договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №490063002 від 16.04.2008р., згідно якого сторони погодили змінити пункт 2.3 кредитного договору та викласти його в наступній редакції: "п.2.3. Дата остаточного повернення кредиту - 16.04.2020р.". Викласти Додаток №1 до кредитного договору в новій редакції, наведеній в Додатку №1 до цього Договору про внесення змін і доповнень. Всі інші умови кредитного договору залишаються незмінними і сторони підтверджують по ним свої зобов`язання (а.с. №7, 10-11 т. №1).

Отже, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Крім того, при укладенні кредитного договору позичальником ОСОБА_1 були підписані Загальні умови кредитування фізичних осіб ЗАТ "Альфа Банк", які регулюють відносини банка як кредитора та фізичної особи, що отримала кредит (позичальник) як боржника стосовно кредитування фізичних осіб із забезпеченням заставою транспортних засобів (а.с. №8-9 т. № 1).

Умовами розділу 10 "Реалізація банком свого права вимогами дострокове повернення кредиту" умов кредитування визначено, що у разі набуття банком, на підставах передбачених Договором, права вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, банк направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів, неустойки та інших платежів та нарахувань за договором та /або про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж 30-ти денний термін з письмовим попередження про звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання цієї вимоги. Документом, що підтверджує відправлення банком листа про вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання та про дострокове повернення кредиту є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного листа позичальнику за адресою його проживання (реєстрації) зазначеною в розділі №1 Договору. Лист, що містить вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання і дострокове повернення кредиту та будь-яке повідомлення відправлене банком поштою, вважається отриманим позичальником, після спливу 7 календарних днів з моменту відправлення банком такого повідомлення. На позичальника покладається обов`язок щодо контролю за належним обслуговуванням поштової скриньки позичальника та своєчасним отриманням кореспонденції.

Умовами розділу 11 "Строки дії та інші умови договору" умов кредитування визначено, сторони реалізуючи свої права, що встановлені ст.259 ЦК України домовилися про те, що позовна давність за спорами, що випливають із договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодування збитків, сплати неустойки (пені, штрафів) становить 50 років. Сторонами встановлено, що вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №490063002, 16.04.2008р. між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №490063002-П.

Умовами п.2.1 договору визначено, що у відповідності з цим договором поручитель поручається за виконанням боржником наступних обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому: а) обов`язок повернути банку кредит рівними частинами у терміни, визначені основним договором та додатком №1 до нього, але в будь-якому випадку не пізніше 16 квітня 2015р; б) обов`язок щомісяця сплачувати банку проценти за користування кредитом, у терміни визначені основним договором та додатком №1 до нього; в) обов`язок у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, у строк не пізніше 10 днів з дати пред`явлення відповідної вимоги достроково (до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених вище у цьому пункті) повернути кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов`язки, що виникають із основного договору. Боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов`язків, перелічених у ст.2 цього договору, як солідарні боржники, поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і боржник (п.3.1 договору).

Пунктом 5.3 договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печаткою банку сторонами і діє до повного виконання зобов`язань боржника за основним договором (а.с. №12 т. №1).

13.01.2009р. між сторонами був укладений Договір про внесення змін та доповнень №1 до договору поруки №490063002-П від 16.04.2008р., згідно якого сторони погодили змінити пункт 2.1 договору поруки та викласти його в наступній редакції: "п.2.1. У відповідності з цим договором поручитель поручається за виконанням боржником наступних обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому: а) обов`язок повернути банку кредит рівними частинами у терміни, визначені основним договором та додатком №1 до нього, але в будь-якому випадку не пізніше 16 квітня 2020р; б) обов`язок щомісяця сплачувати банку проценти за користування кредитом, у терміни визначені основним договором та додатком №1 до нього; в) обов`язок у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, у строк не пізніше 10 днів з дати пред`явлення відповідної вимоги достроково (до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених вище у цьому пункті) повернути кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов`язки, що виникають із основного договору". Всі інші умови кредитного договору залишаються незмінними і сторони підтверджують по ним свої зобов`язання (а.с. №13 т. № 1).

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим, презумпцію правомірності, укладеного між сторонами кредитного договору, договору поруки та укладених до них Договору про внесення змін та доповнень під час розгляду справи не спростовано.

Відповідно до положень статей 610 , 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом заперечень викладених відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у заявах про застосування строків позовної давності, зустрічному позові, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечувалися обставини укладення між ними та банком кредитного договору №490063002 від 16.04.2008р. Договору про внесення змін та доповнень від 13.01.2009р. до кредитного договору, договору поруки №49006302 від 16.04.2008р. та Договору про внесення змін та доповнень до нього від 13.01.2009р., отримання позичальником кредитних коштів на цілі визначені договором, наявності простроченої заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань. Відповідне приймається судом до уваги при винесенні рішення, а тому суд вважає, що відповідні згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, ці обставини не підлягають доказуванню.

Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В позовній заяві АТ "Альфа Банк" зазначено, що внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 13.09.2018р. сума заборгованості за договором становить 23812,13 дол.США, з яких: залишок по кредиту в розмірі 13622,31 дол.США, заборгованість по відсотках у розмірі 10189,82 дол.США.

Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості (а.с. № 20-21 т. № 1), який долучений до позовної заяви, відповідність якого не була спростована відповідачами ані змістовними запереченнями, ані окремим контррозрахунком, а тому при винесенні рішення суд керується розрахунком позивача.

Сторони кредитного договору встановили, що основне зобов`язання позичальник виконує шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором згідно з Додатком №1 до нього, а тому строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

28.09.2018р. АТ "Альфа Банк" надіслав боржнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 лист вих.№78451-102 б/б від 18.10.2017р. з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором (а.с. №23-24 т.№1). Доказів належного виконання боржником та поручителем вимоги та погашення заборгованості матеріали справи не містять, а отже, боржник повністю зобов`язання по погашенню боргу, сплаті відсотків за користування кредитом не виконав, чим порушив вимоги ст.ст.1048, 1049, 1054 ЦК України, у зв`язку з чим, позивач має право вимагати стягнення з основного боржника залишку наданого кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом в повному обсязі в сумі 23812,13 дол.США.

Враховуючи, що між боржником та кредитором з підписанням Загальних умов кредитування фізичних осіб ЗАТ "Альфа Банк", керуючись положеннями ст.259 ЦК України, було досягнуто згоди про збільшення строків позовної давності до 50 років (розділ 11 Умов), а отже, позивач звернувся до суду за захистом свого права в межах строків позовної давності, заява відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню.

Між тим, при винесені рішення, надаючи оцінку обґрунтованості заявленої позивачем вимоги про солідарне стягнення заборгованості, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1,2 ст.554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Станом на дату звернення позивачем з позовом до суду, редакція ч.4 ст. 559 ЦК України передбачала, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 5.3 договору поруки передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печаткою банку сторонами і діє до повного виконання зобов`язань боржника за основним договором.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (ч.2 ст. 252 ЦК України).

Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні ст.251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис ч.4 ст. 559 ЦК України у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя. (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 29.06.2016р. у справі № 6-272цс16, від 29.03.2017р. у справі № 6-3087цс16, від 14.06.2017р. у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22.08.2018р. у справі № 2-1169/11).

Строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки» слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20.04.2016р. у справі № 6-2662цс15).

Позивач реалізував право на пред`явлення вимоги до поручителя шляхом подання позову до суду 18.10.2018р.

Передбачений ч.4 ст.559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Тому, за змістом ч.4 ст. 559 ЦК України (у зазначеній редакції) порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш, ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.

Відповідні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019р. у справі №523/8249/14-ц (провадження № 14-70цс19).

Як вбачається зі змісту Договорів про внесення змін та доповнень до кредитного договору №490063002 та договору поруки №490063002-П обов`язок повернення кредиту визначено щомісячними платежами з остаточною датою погашення 16.04.2020р. Графіком погашення кредиту передбачено, що погашення кредиту здійснюється щомісячно не пізніше 16 числа кожного місяця протягом строку кредитування, тобто до 16.04.2020р.

Згідно розрахунку заборгованості останній платіж на погашення заборгованості боржником було сплачено в лютому 2014р., отже вже починаючи з 16.03.2014р., кредитор мав пред`явити вимогу до поручителя, проте з позовом до суду звернувся 18.10.2018р., а тому встановлюючи загальний розмір відповідальності поручителя за окремими щомісячними платежами, суд дійшов висновку, що порука в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України припинилася в частині щомісячних зобов`язань за період по 16.04.2018р. (шість місяців, які передували зверненню з позовом до суду), разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором, до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги до дати звернення банком з позовом до суду.

Згідно розрахунку заборгованості за період з 16.04.2018р. по 13.09.2018р. заборгованість по тілу кредиту складає 857,98 дол.США за відсотками 924,06 дол.США, відповідний розмір заборгованості підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою суд виходить з правових висновків, якими керувався вище при вирішенні питання щодо обсягу відповідальності поручителя, а тому вважає, що зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме, рішенням суду слід визнати припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки №490063002 від 16.04.2008р., укладеного між АТ "Альфа Банк" та ОСОБА_2 в частині виконання зобов`язань по поверненню щомісячних платежів по сплаті кредиту, відсотків, комісій, пені, інших грошових зобов`язань за кредитних договором №490063002 від 16.04.2008р. укладеного між АТ "Альфа Банк" та ОСОБА_1 за період з 16.04.2008р. по 16.04.2018р.

При вирішенні зустрічних позовних вимог суд дійшов висновку, що строки позовної давності заявлені представником АТ "Альфа Банк" не підлягають застосуванню, виходячи з наступного.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Частинами 4, 5 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

За змістом поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Вимога до поручителя може бути пред`явлена виключно за умови настання обставин, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 553 ЦК, - у випадку порушення зобов`язання боржником.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 підстави для визнання припиненою поруки визначила, керуючись положеннями ч.4 ст.559 ЦК України. Так, за змістом укладеного між сторонами договору поруки №490063002-П від 16.04.2008р., обов`язок у поручителя виконати вимогу кредиту у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, виникає у строк не пізніше 10 днів з дати пред`явлення відповідної вимоги достроково (до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених вище у цьому пункті) повернути кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов`язки, що виникають із основного договору. Отже, про порушення боржником основного зобов`язання та виникнення у поручителя обов`язку, як солідарного боржника, виконати вимогу кредиту, ОСОБА_2 була обізнана з моменту пред`явлення відповідної вимоги, і у даному випадку таку вимогу АТ "Альфа Банк" вих. № 78451-102 б/б від 18.10.2017р. було надіслано 28.09.2018р. (а.с. № 23,24 т. № 1), з позовом до суду ОСОБА_2 звернулася 07.10.2019р. (а.с. № 3-5 т. № 2), отже в межах строків позовної давності.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням як основних позовних вимог, так і зустрічних, їх слід розподілити наступним чином.

При подачі позовної заяви позивачем за основним позовом був сплачений судовий збір у розмірі 10099грн. 77коп. (а.с.№2 т.№1).

З огляду на те, що вимоги основного позову задоволені частково щодо поручителя ОСОБА_2 , то з неї на користь АТ "Альфа-Банк" підлягає стягненню судовий збір у розмірі 377грн. 92коп., пропорційно до задоволених позовних вимог (1782,04 дол. США *10099грн.77коп. /23812,15 дол.США /2).

Залишок судового збору в розмірі 9721грн. 86коп. (10099грн. 77коп. - 377грн. 92коп.) підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ "Альфа-Банк" у зв`язку із задоволенням позовних вимог до цього відповідача в повному обсязі.

Що стосується розподілу судових витрат за зустрічним позовом, який подано 07.10.2019р. та який задоволено частково (тільки в частині періоду, за який припинено поруку), суд вважає за можливе стягнути з АТ "Альфа-Банк" на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 384грн. 20коп. (враховуючи ставку судового збору для вимог немайнового характеру на 2019р. і роз`яснення, що містяться в п. 36 Постанови ВССУ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

В іншій частині в стягненні судового збору слід відмовити, у зв`язку з відмовою в частині позовних вимог. Судові витрати (близько 2000грн.), про які йдеться мова по тексту зустрічного позову та які ОСОБА_2 понесла начебто за складення зустрічного позову, стягненню з позивача за основним позовом на її користь не підлягають, оскільки ОСОБА_2 до зустрічного позову або пізніше, не надано жодного доказу понесення цих судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 204, 526, 629, 559, 1048, 1050, 1054 ЦК України, правовими висновками Верховного Суду України викладеними у постановах від 20.04.2016р. у справі № 6-2662цс15, від 29.06.2016р. у справі № 6-272цс16, від 29.03.2017р. у справі № 6-3087цс16, від 14.06.2017р. у справі № 644/6558/15-ц, постановами Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018р. у справі № 2-1169/11, від 19.06.2019р. у справі №523/8249/14-ц, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Альфа Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Альфа Банк" заборгованість за кредитним договором №490063002 від 16.04.2008р. станом на 13.09.2018р. в розмірі 23812,13 дол.США (двадцять три тисячі вісімсот дванадцять доларів 13 центів), з яких: заборгованість по тілу кредиту складає - 13622,31 дол.США, заборгованість по відсотках складає - 10189,82 дол.США.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Альфа Банк" заборгованість за кредитним договором №490063002 від 16.04.2008р. за період з 16.04.2018р. по 13.09.2018р. у розмірі 1782,04 дол.США (одна тисяча сімсот вісімдесят два долари 04 цента), з яких: заборгованість по тілу кредиту складає - 857,98 дол.США, заборгованість по відсотках - 924,06 дол.США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Альфа Банк" судові витрати по сплаті судового збору за подачу основного позову у розмірі 9721грн. 86коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на Акціонерного товариства "Альфа Банк" судові витрати по сплаті судового збору за подачу основного позову у розмірі 377грн. 92коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства "Альфа Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Альфа Банк" (третя особа ОСОБА_1 ) про визнання договору поруки припиненим - задовольнити частково.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки №490063002 від 16.04.2008р., укладеним між Акціонерним товариством "Альфа Банк" та ОСОБА_2 , в частині виконання зобов`язань по поверненню щомісячних платежів по сплаті кредиту, відсотків, комісій, пені, інших грошових зобов`язань за кредитних договором №490063002 від 16.04.2008р., укладеного між АТ "Альфа Банк" та ОСОБА_1 за період з 16.04.2008р. по 16.04.2018р.

В задоволенні іншої частини зустрічного позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Альфа Банк" (третя особа ОСОБА_1 ) про визнання договору поруки припиненим - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Альфа Банк" на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за подачу зустрічного позову у розмірі 384грн. 20коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.