Провадження № 2/522/744/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Грищук В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов`язання укласти договір найму (оренди) житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі 27.11.2018 року звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 , уточнивши свої вимоги заявою від 16.04.2019 року, просять усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю позивачів, шляхом позбавлення права користування ОСОБА_3 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , із зняттям його з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі є власниками квартири АДРЕСА_2 . Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишив в силі рішення Приморського районного суду та ухвалу Апеляційного суду Одеської області, якими відмовлено у задоволені позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач колишній чоловік ОСОБА_1 проживає окремо з новою дружиною. Втім, наданий сервітут відповідачу на користування кімнатою порушує права позивачів, оскільки вони самі несуть витрати за житлово-комунальні послуги, квартирної плати та інші видатки.

Ухвалою суду від 29.11.2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачам надано 10-денний термін для усунення недоліків.

Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 19.12.2018 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 25.02.2019 року.

У підготовче засідання 25.02.2019 року учасники справи не з`явилися, наступне засідання призначено на 11.04.2019 року.

У підготовчому засіданні 11.04.2019 року представник позивача ОСОБА_4 просив відкласти розгляд справи, клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено на 20.06.2019 року.

У підготовчому засіданні 20.06.2019 року було прийнято до провадження заяву про зміну предмету позову від 16.04.2019 року, було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 19.08.2019 року.

До суду 06.08.2019 року надійшов відзив представника відповідача Нефедов В.С., згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що твердження позивачів про те, що відповідач не вчиняв заходів з метою вселення в кімнату не відповідає дійсності, втім позивачка змінила замки та перешкоджає вселенню відповідача. У квартирі відповідача досі наявні його особисті речі та він не відмовляється від права користування вказаною кімнатою.

У судовому засіданні 19.08.2019 року було оголошено перерву до 24.09.2019 року.

У судовому засіданні 21.09.2019 року було задоволено клопотання представника позивача про оголошення перерви, наступне судове засідання призначено на 13.11.2019 року.

Судове засідання призначене на 13.11.2019 року було відкладено на 15.01.2020 року.

У судовому засіданні 15.01.2020 року було закінчено з`ясування обставин справи та оголошено перерву для підготовки до судових дебатів на 24.02.2020 року.

У судовому засіданні 24.02.2020 року позивач та її представник ОСОБА_5 позов підтримали, просили задовольнити повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить в рівних частках квартира АДРЕСА_2 , про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 22.01.2010 року (а.с.9).

10.09.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвали шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис №203, що встановлено з свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.16).

Згідно Акту розподілу матеріального майна від 22.09.2013 року, який підписаний сторонами, ОСОБА_3 за спільною згодою з ОСОБА_1 забрав з квартири АДРЕСА_2 речі та цінні документи, а саме: напільний годинник; письмовий стіл; кресло-вертушка; книжкова полиця; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль Nissan Almera д/н НОМЕР_2 ; настільну лампу, в зв`язку з чим матеріальних претензій до бувшої дружини не має. (а.с. 151).

З декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік вбачається, що дружиною ОСОБА_3 є ОСОБА_7 (а.с.17-25).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/25608/16 від 14.12.2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення квартирою АДРЕСА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено та вселено ОСОБА_3 в кімнату, загальною площею 14,0 кв.м., яка визначена в технічному паспорті на квартиру під номером АДРЕСА_3 квартири АДРЕСА_2 (а.с.27-29).

Вищевказане рішення було залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24.04.2017 року (а.с.30-33), Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.05.2017 року (а.с.34-35).

28.07.2017 року ОСОБА_1 зверталась з листом до начальника Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_8 . ОСОБА_9 ., в якому зазначила, що ОСОБА_3 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , в зв`язку з чим, вона надіслала йому зразки договору оренди житла та акту приймання-передачі житлової кімнати та ключів від неї, на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2016 року № 522/25608/16. (а.с. 36-41).

Також, з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.05.2010 року реєстр. № 3-399, посвідченого державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В., вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , успадкував після смерті ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , житловий будинок з надвірніми спорудами АДРЕСА_4 та зареєстрував своє право власності на вказаний будинок, реєстраційний номер 30256829. (а.с. 43-46).

З довідки за вихідним №24 від 12.11.2018 року ОСББ «ІДЕАЛ» встановлено, що ОСОБА_1 оплатила за період з 29.05.2017 року по 01.11.2018 року кошти по утриманню будинку та комунальні послуги у розмірі 23 594,46 грн. (а.с.42).

З довідки від 12.11.2018 року вих.. №23, виданої ОСББ «ІДЕАЛ» вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; склад сім`ї три особи; на жилплощі прописані та проживають: донька ОСОБА_2 , 1990 року народження; бувший чоловік ОСОБА_3 , 1955 року народження. При цьому, останні прописаний, але не проживає на жилплощі з 10.09.2013 року та не веде спільне господарства з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з розірванням шлюбу. (а.с. 43).

Згідно змісту ст.. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивач наполягає на тому, що реєстрація відповідача по квартирі, яка належить позивачеві, створює для останньої перешкоди у користуванні квартирою, через надмірний тягар оплати за комунальні послуги, які збільшені через реєстрацію додаткової особи на жилплощі позивача, а тому позивач має законне право вимагати усунення перешкод у здійсненні її права власності, які чиняться відповідачем та полягають в небажанні брати участь в додаткових витратах на утримання квартири.

Однак, згідно ст.. 322 ЦК України, тягар утримання майна лежить на власнику цього майна і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, згідно ст.. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тобто, системний аналіз даних правових норм, дає підстави вважати, що законодавець, закріплюючи в законі обов`язок власника квартири нести тягар по утриманню цієї квартири (зокрема, який полягає у сплаті житлово-комунальних послуг), допускає ризики збільшення для власника квартири тягару її утримання, які пов`язані з користуванням цією квартирою членами сім`ї власника квартири.

Отже, проведена позивачем реєстрація відповідача, як члена її сім`ї (чоловік по зареєстрованому шлюбу) по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , вчинена ОСОБА_1 свідомо та з врахуванням тих ризиків, які тягне за собою така реєстрація.

Законодавець положеннями ст.. 405 ЦК України, також, передбачає форму захисту прав власника, яка полягає у втраті членом сім`ї власника права на користування наданим йому житлом у разі відсутності цього члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Однак, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2016 року, яке остаточно залишено в силі 29.05.2017 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, фактично встановлено відсутність підстав вважати ОСОБА_3 таким членом сім`ї власника, який втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а отже і підтверджено законне та безумовне право ОСОБА_3 на користування вказаною квартирою, на яке не впливає, зокрема, наявність у відповідача права власності на інше житло.

Крім того, вказаним рішенням суду встановлено порушення прав ОСОБА_3 на користування вказаною квартирою, яке полягало в фактичному не допуску відповідача до даної квартири з боку її власника та вирішено вселити ОСОБА_3 в кімнату № НОМЕР_3 в квартирі, яка належить ОСОБА_1 .

Враховуючи загальний принцип обов`язковості судового рішення для всіх учасників відповідних правовідносин, на переконання суду, будь-яких додаткових дій в рамках виконання цього рішення в частині як вселення ОСОБА_3 так і надання йому можливості користуватися даною квартирою, позивач не мала вчиняти, а тому суд критично оцінює надані позивачем докази її намагання укласти договір найму жилого приміщення з ОСОБА_3 , яким він має право користуватися в силу закону та судового рішення та намагання скласти акт прийняття-передачі ключів, які мали бути передані в рамках виконавчого провадження.

Також, суд критично оцінює посилання позивача на те, що будь-яких речей відповідача у спірній квартирі не має, через те, що ОСОБА_3 забрав їх ще згідно Акту розподілу матеріального майна від 22.09.2013 року, так як вказаним рішенням суду від 14.12.2016 року встановлено як примусовий характер даного акту для відповідача, так і те, що ці речі ОСОБА_3 використовував лише для роботи, а не для життя та побуту, а, відтак, суду не надано належних доказів відсутності й інших речей відповідача на спірній жилплощі.

За таких обставин, суд доходить висновку про необґрунтованість позову ОСОБА_1 та залишає його без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_4 ) про про усунення перешкод у користуванні залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 28.02.2020 року.

Суддя: В.Я. Бондар