Справа № 466/4066/20 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/2016/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , її представника

ОСОБА_2 , представника відповідача

Огородник І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Українська будівельна компанія «Львів» про усунення перешкод в користуванні приміщенням, стягнення штрафу та збитків, відшкодування завданої моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

09 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначала, що за договором купівлі-продажу майнових прав №5/7/КОМ/Р від 01.12.2018 року вона придбала у товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Українська будівельна компанія «Львів» нежитлове приміщення №7, загальною площею 88,6 кв.м., в новозбудованому багатоквартирному житловому будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: АДРЕСА_1 , 1-ої черги будівництва, на яку 17.10.2017 року на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 09.10.2017 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові видано сертифікат серії ЛВ №33, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта (нового об`єкта) проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації, і відповідно до розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 16.01.2018 року №3 цьому будинку присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Однак, відповідачем було передано їй нежитлове приміщення без дотримання вимог щодо технічної характеристики об`єкта, визначеної специфікацією, яка є невід`ємною частиною укладеного між сторонами договору, у зв`язку з чим, 25.06.2019 року між ними було підписано додатковий договір із зазначенням конкретних обов`язків, які повинен був виконати відповідач в обумовлений сторонами строк.

Оскільки відповідач своїх зобов`язань за договором належним чином не виконав, вселив в об`єкт будівництва, який фактично не був готовий до експлуатації, позивач просила у своєму позові: зобов`язати відповідача протягом 30-денного строку з дня набрання рішенням суду законної сили: підключити перший поверх 1-ої черги будівництва в новозбудованому багатоквартирному житловому будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: АДРЕСА_1 до мереж електропостачання, водовідведення та водопостачання та усунути їй перешкоди в користуванні нежитловими приміщеннями №7 та №7а у вказаному будинку шляхом: підключення приміщення №7 до електромереж в точці підключення електролічильника згідно проекту приєднаною потужністю 20 кВт на загальну площу 88,6 кв.м.; влаштування залізобетонних сходів до зовнішніх входів у ці нежитлові приміщення, з врахуванням вимог ДБН щодо забезпечення доступу до нежитлового приміщення інвалідів та маломобільних груп населення; приведення цоколя цих нежитлових приміщень до вимог ДБН; передати їй копію проекту водомірного вузла на нежитлове приміщення №7 та копію довідки на ввід в експлуатацію; довідку про приєднану потужність електроенергії (20 кВт) по цьому нежитловому приміщенні згідно проекту, а також стягнути з відповідача у її користь штраф у розмірі 45000 грн., збитки на суму 9089 грн., моральну шкоду в розмірі 26000 та понесені нею судові витрати.

19.06.2020 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення поданого нею позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках відповідача ТОВ «Українська будівельна компанія «Львів», відкритих в банківських установах України на загальну суму 94123 грн. 20 коп.

Необхідність у застосуванні судом вказаного виду забезпечення позову позивач обґрунтовувала тим, що 1-ша черга будівництва новозбудованого багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: АДРЕСА_1 , введена в експлуатацію 17.10.2017 року, а весь будинок мав бути збудований до 4-го кварталу 2018 року згідно паспорта будівництва, проте, станом на сьогодні будівництво не завершене, відсутні сертифікати ДАБІ про введення в експлуатацію наступних черг будівництва, що, на її переконання, свідчить про недостатність фінансування будівництва забудовником ТОВ «Українська будівельна компанія «Львів», а тому вважає, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду у випадку задоволення її позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить її скасувати та прийняти постанову про задоволення її заяви про забезпечення позову та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подання такої заяви та апеляційної скарги в розмірі 840 грн. 80 коп.

Апелянт зазначає, що суд взагалі не досліджував питання співмірності вимог позивача із заходами забезпечення, які вона просила застосувати, жодним чином не мотивував ухвалу, не дав належної правової оцінки її доводам про фінансову неспроможність відповідача, а послався на загальні норми процесуального закону, які регулюють порядок вирішення даного питання.

Наголошує, що суд першої інстанції не звернув увагу, що в заявленому нею позові є вимоги майнового характеру, які, власне, і просила вона забезпечити в обраний нею спосіб.

Апелянт вважає оскаржуване судове рішення необґрунтованим і таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що заходи забезпечення позову, які вона просила вжити, відповідають критеріям адекватності та співмірності, збалансовують інтереси сторін та забезпечать фактичне виконання рішення суду, а невжиття цих заходів утруднить виконання рішення суду.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (п.п. 4, 10) роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи наведені вище норми процесуального закону й те, що предметом позову в даній справі за вимогами майнового характеру є відшкодування збитків, стягнення штрафних санкцій та відшкодування моральної шкоди у зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань за укладеним з позивачем договором, розмір заявлених до відповідача майнових вимог, а також особу відповідача суб`єкта господарської діяльності, який є забудовником комплексу багатоквартирних житлових будинків, колегія суддів доходить висновку про відсутність обгрунтованих підстав вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову через фінансову неспроможність відповідача.

Отже, підстав для висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась, немає.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для інших висновків по суті вирішення даного питання, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 11 січня 2021 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.