Справа № 191/579/18
Номер провадження 22-ц/816/557/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м.Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Орлова І.В. (суддя-доповідач),

суддів: Собини О.І., Хвостика С.Г.,

за участю секретаря

судового засідання: Назарової О.М.,

учасники справи:

заявник: державний виконавець Роменського міськрайонного відділу державної

виконавчої служби Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Воробйова Марина Михайлівна

заінтересовані особи: ОСОБА_1 (боржник)

ОСОБА_2 (стягувач)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Сумського апеляційного суду цивільну справу № 191/579/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області (суддя Машина І.М.) від 27 грудня 2019 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою від 27 грудня 2019 року Роменський міськрайонний суд Сумської області задовольнив подання державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби (ДВС) Воробйової М.М. (далі державний виконавець), тимчасово обмеживши у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні № 58786499.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 (далі боржник) просив скасувати ухвалу місцевого суду від 27 грудня 2019 року за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що державний виконавець не довів факт свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язання, покладеного на нього судовим рішенням, примусове виконання якого здійснюється відповідно до виданого 22 лютого 2019 року виконавчого листа про стягнення на користь ОСОБА_2 інфляційних втрат у розмірі 112.351,48 гривень і трьох відсотків річних у сумі 17.105,33 гривень.

Погодившись з доводами державного виконавця, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що обмеження у праві виїзду за межі України може бути застосоване до боржника лише у разі наявності доказів про його ухилення від виконання рішення суду. Таких доказів державний виконавець суду не надавав. Перерахування стягувачу 2.486,95 гривень свідчить, що ОСОБА_1 не ухиляється від виконання судового рішення, а, навпаки, вживає заходи для погашення боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу начальник Роменського міськрайонного відділу ДВС Бабій А.В., як і стягувач ОСОБА_2 у своїй заяві, просили ухвалу від 27 грудня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Всі учасники подали заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, с уд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали місцевого суду, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних підстав.

У справі встановлено, що на виконанні у Роменському міськрайонному відділі ДВС з 03 квітня 2019 року перебуває виконавче провадження № 58786499 про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів на загальну суму 129.456,81 гривень (а.с. 190-192).

З акту державного виконавця від 09.04.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 не має доходів і майна, на яке можливо звернути стягнення. Вказане також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 24.12.2019 року.

Згідно з листом Роменського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 09 квітня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 20.02.2015 року, орган 5901. 12 травня 2019 боржник з аеропорту Київ (Жуляни) здійснив виліт до Будапешту (а.с. 194).

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції вважав встановленими обставини ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, примусове виконання якого здійснюється в рамках виконавчого провадження № 58786499. Апеляційний суд не може погодитися з правильністю такого висновку місцевого суду з огляду на таке.

Так, відповідно до пункту 19 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець зобов`язаний звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно частини 1 та 3 статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до роз`яснень Верховного суду України від 01 лютого 2013 року викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Під ухиленням розуміються такі дії або бездіяльність боржника, які полягають у навмисному або іншому свідомому невиконанні ним обов`язку по виконанню рішення суду. Про ухилення боржника від виконання обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання обов`язків, що передбачені частиною 5 статті 9 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до положень частини 5 статті 19 цього Закону, боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до частини 8 статті 19 Закону, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

З матеріалів справи встановлено, що боржник обізнаний, як про судове рішення, так і про необхідність його виконання. Разом з тим стверджувати, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється і навмисно не виконує встановлені частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язки не можна через недоведеність цього факту. Наявність за матеріалами виконавчого провадження невиконаного ОСОБА_1 зобов`язання в сумі 129.456,81 гривень, суд першої інстанції без наведення будь-яких аргументів, помилково визнав фактом ухилення боржника від виконання цього зобов`язання.

Крім того, у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто, бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Про те, що обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України дійсно сприятиме погашенню заборгованості у виконавчому провадженні, матеріалами справи також не доведено. Доказів про те, що боржник з метою невиконання судового рішення має намір залишити територію України, державний виконавець суду не надав.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення ( пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими ( пункт 2 частини 1 статті 376 ЦПК України).

Обставини ухилення боржника від виконання обов`язків у виконавчому провадженні № 58786499 не доведено. Оскільки суд першої інстанції помилково вважав ці обставини встановленими, то ухвалу місцевого суду від 27 грудня 2019 року не можна визнати законною і обґрунтованою. Зазначена ухвала підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись статтями 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2019 року скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Воробйової Марини Михайлівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника у виконавчому провадженні № 58786499 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Повне судове рішення складене 21 лютого 2020 року.

Головуючий І.В.Орлов

Судді: О.І. Собина

С.Г. Хвостик