УХВАЛА
26 лютого 2020 року м. Володимир-Волинський
Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді Вітера І.Р.,
за участю секретаря Корніюк Т.О.,
представника позивача Ільків С.М.,
відповідача ОСОБА_1 ,
його представника ОСОБА_2 ,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а також клопотання відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, яке надійшло до Володимир-Волинського міського суду Волинської області 06 лютого 2020 року
06 лютого 2020 року через канцелярію суду відповідач ОСОБА_1 подав клопотання про скасування заходів забезпечення позову, які накладені ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 січня 2020 року з метою забезпечення позову Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а саме накладення арешту на належне ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності рухоме майно, а саме: на автомобіль марки «CHERY ELARA», седан В, номер кузова НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , 2007 року випуску, д.н.з НОМЕР_3 , та автомобіль «AUDI A6», седан В, № кузова НОМЕР_4 , № двигуна НОМЕР_5 , 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 .
Своє клопотання обґрунтував тим, що в основу ухвали судом покладені обґрунтування, наведені позивачем, а саме те, що банк вказує, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволенні позову банку, оскільки він може вчинити дії щодо відчуження належного йому на праві власності рухомого майна з метою невиконання судового рішення, а отже вказане унеможливить звернення стягнення на зазначене майно в рамках виконавчого провадження в частині стягнення заборгованості на користь банку.
При застосуванні заходів забезпечення позову, суд послався на матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, зазначивши, що він протягом більше ніж восьми років не виконував рішення Володимир-Волинського міського суду від 06 червня 2011 року в справі 2/0301/503/11 про стягнення з нього основної суми боргу за кредитним договором в загальній сумі 166436, 36 гривень. Вказане рішення суду не оскаржувалось та вступило в законну силу 17 червня 2011 року, натомість виконавче провадження в цій справі у зв`язку із фактичним виконанням було закінчене лише 12 грудня 2019 року.
Вважає, що банк надав неправдиві докази, які і лягли в основу ухвали про забезпечення позову.
Володимир-Волинським міським судом дійсно постановлене рішення від 06.06.2011 року про дострокове стягнення з нього суми 166436.36 грн., яке перебувало на виконання у Володимир-Волинському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Волинській області.
12.08.2013 року державним виконавцем проведена реалізація належної йому трьохкімнатної квартири за 184811.25 грн.
Дані грошові кошти сплачені покупцем 12.08.2013 року та перераховані ПАТ «Креді Агріколь Банк» на погашення його заборгованості перед банком в повній сумі 167951 грн. 95 коп.
Отже, станом на 12.08.2013 року заборгованості перед банком він не мав, так як заборгованість в повній сумі поласилась коштами, отриманими від реалізації квартири.
Постановою державного виконавця від 08.06.2017 року виконавче провадження закінчено.
Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 11.06.2014 року, яке залишилось в силі ВССУ та не змінене ВСУ від 02.09.2015 року, прилюдні торги з реалізації майна визнано недійсними, однак сторони правочину не були повернені в попередній стан.

За позовом покупця квартири ОСОБА_3 Володимир-Волинський міський суд постановив рішення від 11.08.2016 року, що набрало законної сили 29.09.2016 року і залишене без змін Постановою ВС від 12.09.2018 року, яким стягнуто з ПАТ «Креді Агріколь Банк» в користь покупця суму 167951 грн. 95 коп.

Кошти в сумі 167951 грн. 95 коп. банк повернув покупцю квартири ОСОБА_4 31.10.2019 року.

Однак банк в заяві про забезпечення позову приховав вищенаведене, як і не вказав коли саме він повернув кошти в сумі 167951 грн. 95 коп. на рахунок покупця квартири за рішенням суду від 29.09.2016 року.

Постановою ВДВС від 15.11.2019 року державний виконавець скасував постанову від 08.06.2017 року «Про закінчення виконавчого провадження». Підставою скасування постанови було повернення банком коштів покупцю квартири.

На його письмовий запит листом від 30.01.2020 року державний виконавець повідомив, що АТ «Креді Агріколь банк» повернув кошти покупцю 31 жовтня 2019 року платіжним дорученням №871479.

Відразу після цього квитанціями від 06.12.2019 року він сплатив суму боргу на рахунок державної виконавчої служби, яка в свою чергу платіжним документом №7319 від 10.12.2019 року перерахувала стягувану суму 167951 грн. 95 коп. Постановою державного виконавця від 12.12.2019 року виконавче провадження № 53223950 закрито.

Тому посилання в ухвалі суду про забезпечення позову на невиконання ним рішення суду протягом восьми років безпідставне.

Посилання банку на можливість вчинення ним дій щодо відчуження належного на праві власності рухомого майна, що унеможливлює звернення стягнення на зазначене майно в рамках виконавчого провадження в частині стягнення заборгованості на користь банку безпідставно надумане, так як не підтверджено ніякими доказами, а є лише припущенням банку.

Слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів, а транспортні засоби хоч і зареєстровані на нього, але є надбанням сім`ї і користуються ними члени його сім`ї.

Позивач не повідомив суд, що в іпотеці банку перебуває його трикімнатна квартира. На його звернення від 19.12.2019 року банк листом від 27.12.2019 року відмовив у знятті обтяження з нерухомого майна, зазначаючи, що виконання рішення суду не являється належним виконанням зобов`язання, тому відсутні підстави для зняття обтяження. Отже, квартира до цього часу перебуває в іпотеці.

Вважає. що банк, заявивши клопотання про застосування заходів забезпечення позову, зловживає своїми процесуальними правами, порушує його законні права як учасника процесу.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 клопотання про скасування заходів забезпечення позову підтримали, наполягали на його задоволенні.

Представник позивача Ільків ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні вищевказаної заяви, звернувши увагу суду на те, що відповідач неодноразово в своїх поясненнях посилався на те, що має намір продати автомобілі належні йому на праві приватної власності на які ухвалою суду накладено арешт. Вважає, що у даному випадку існує реальна загроза істотного ускладнення чи унеможливлення виконання майбутнього рішення суду, в разі задоволення позовних вимог банку. В той же час звернула увагу суду на те, що ціна позову не перевищує 20 розмірів мінімальних заробітних плат, а відтак банк в разі задоволення позову не зможе звернути стягнення на наявне у власності відповідача житло, що утруднить можливість виконання такого рішення.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді даного клопотання, перевіривши доводи осіб, які беруть участь у розгляді даного клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 9, 10 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Аналіз зазначених правових норм дає можливість зробити висновок про те, що підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Жодних доказів на підтвердження викладених у заяві обставин, які б свідчили про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо, відповідачем суду не надано. Свої заперечення щодо вжитих заходів забезпечення позову, відповідач обгрунтував виключно підставами заперечення позовної вимоги по суті справи.

Такі доводи відповідача не спростовують висновків суду щодо обґрунтованого вжиття заходів забезпечення позову, а тому підстав для задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову немає.

Суд ухвалюючи судове рішення від 11.01.2020 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «CHERY ELARA», седанВ, номер кузова НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , 2007 року випуску, д.н.з НОМЕР_3 , та автомобіль «AUDI A6», седан В, № кузова НОМЕР_4 , № двигуна НОМЕР_5 , 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 , виходив з того, що відповідач може вчинити дії щодо відчуження належного йому на праві власності рухомого майна з метою невиконання судового рішення.

Дана обставина (можливе відчуження автомобілів), на переконання суду, свідчить про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В свою чергу, посилання відповідача на ту обставину, що відповідач має намір відчужити належні йому автомобілі, лише підтверджують вказані висновки суду.

Наявність у відповідача у власності нерухомого майна не надасть можливості належним чином виконати рішення суду в разі задоволення позову, оскільки у відповідності до ч.7 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

На переконання суду, накладений арешт на належні відповідачу транспортні засоби в частині заборони їх відчуження та без заборони йому користуватися ними, є достатнім та співмірним заходом забезпечення позову в даній справі.

Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 158, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, яке надійшло до Володимир-Волинського міського суду Волинської області 06 лютого 2020 року.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Суддя (підпис).

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер