Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/1188/20
Провадження № 2/945/688/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020року Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря судового засідання Куртія О.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа Миколаївський РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про скасування арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 ,третя особа Миколаївський РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про скасування арешту з майна.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивачки ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно - 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 не залишив заповіт, за законом єдиною спадкоємицею є позивачка. Позивачка звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , але державний нотаріус Юрлова О.В. видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії , оскільки виявилось, що в відомостях Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накладений арешт Відділом державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №17682002 від 05.05.2009 року. Оскільки арешт був накладений Миколаївським районним відділом ДВС, позивачка звернулась з проханням надати інформацію з приводу цього арешту та можливості його скасування. Там їй повідомили, що збереглись лише відомості в електронному вигляді інформація про існування виконавчого провадження 17682002, яке було завершено про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1620,67 гривень. В паперовому вигляді виконавче провадження не зберіглось, оскільки його строк зберігання - три роки, та рекомендовано звернутись до суду з позовом про скасування арешту. Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відносно громадянина ОСОБА_3 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 17682002 від 05.05.2009 державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ зареєстровано обтяження № 9680749. Оскільки накладений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції арешт на належне позивачеві нерухоме майно, позбавляє останнього в повній мірі розпоряджатися цим майном, позивач просить суд зняти арешт та заборону відчуження об`єктів нерухомого майна.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися при цьому від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі,також зазначено,що позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання не з`явився, з поданої до суду заяви вбачається, що позивач позовні вимоги визнає, просить розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції в судове засідання не з`явився,подав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 14.11.2006 року, яке видано згідно з розпорядженням від 13.11.2006 року № 1043, на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належить квартира,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13149492 від 08.01.2007 року позивач ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є власниками квартири, що розташована по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 14.11.2006 року посвідчене ПЖПП «Добробут-С» та зареєстрована в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.01.2007 року.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер у віці 35років.

Із копії спадкової справи №76/2020, заведеної 26.05.2020року Державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області вбачається, що усю спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла його мати позивачка ОСОБА_1 .

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 213123402 від 18.06.2020 року на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 17682002, виданої 05.05.2009року відділом державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції, внесено запис про арешт квартири,що розташована за адресою АДРЕСА_3 належної ОСОБА_3 . Номер запису про обтяження: 9680749. Відомості про реєстрацію в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9680749, 31.03.2010року 10:20:51, реєстратор: Миколаївська філія Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України.

Згідно з письмовою відповіддю Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції від 04.08.2020року, наданою на звернення позивача,впровадженні Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження за реєстровим номером в автоматизованій системі виконавчих проваджень 17682002 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Миколаївським районним судом Миколаївської області 30.05.2020 по справі № 1-04-108, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у загальному розмірі 1620,67 грн. 30.09.2010 року виконавче провадження закінчено в порядку п.2 ч.І ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»,надати більш вичерпну інформацію, копію постанови про відкриття виконавчого провадження та вирішити питання щодо зняття арештів з майна боржника не виявляється можливим, оскільки виконавче провадження знищено згідно з пунктом 1-2 Розділу 11 «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, у зв`язку з закінченням терміну його зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а відповідно до приписів ст.ст. 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, зокрема, шляхом звернення з позовом до суду за припиненням дії, яка порушує таке право.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - частиною першою статті 317 ЦК України.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності, як вказано у частині другій статті 321 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», надав роз`яснення, що відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

За частиною другою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Проте, відсутність на виконанні у відповідача виконавчого провадження, оскільки воно було знищено, унеможливлює застосування норм Закону України «Про виконавче провадження» та, одночасно, надає позивачу можливість для цього звернення до суду за зняттям арешту на нерухоме майно на підставі частини п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до норм частини першої, третьої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, є такими, що ґрунтуються на законних вимогах, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ст. ст. 258, 259, 264, 265, 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа Миколаївський РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про скасування арешту з майна- задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, що належало ОСОБА_3 , накладений у відповідності до постанови про відкриття виконавчого провадження № 17682002 від 05.05.2009 року відділом державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 31 березня 2010 року за № 9680749, реєстратором: Миколаївська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя М. М. Войнарівський