Дата документу 21.02.2020 Справа № 554/59/20
Провадження № 2/554/479/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2020 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Колесніченко О.П.,

за участю учасників справи:

представник позивача: Кочерга В.І.,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 у січні 2020 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 229436 доларів США, з яких: 162514 доларів США - основний борг (позика), 42340 доларів США проценти за користування позикою та 24582 доларів США 12% річних на залишок несплаченої суми в рахунок повернення боргу за договором позики №2 від 12.06.2015 року, та сплачений судовий збір в сумі 9605 гривень.

В обґрунтування вимог позивач вказала, що 11.03.2011 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 1500000 гривень, які останній отримав та зобов`язався їх повернути не пізніше 11.03.2014 року. Цього ж дня між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено ще один договір позики, за умовами якого позикодавець надав позичальнику позику (грошові кошти) в сумі 1500000 гривень, оформлену нотаріальним договором від 11.03.2011 року, а позичальник за користування позикою зобов`язувався сплачувати проценти у розмірі 26% річних від розміру позики (п.2.1 договору).

11.03.2014 року сторонами укладено Додаткову угоду до договору позики 11.03.2011 року, якою було зафіксовано факт часткової сплати позичальником процентів в сумі 780000 гривень за період з 11.03.2011 року по 11.03.2013 року та факт несплачених процентів в сумі 390000 гривень за період з 11.03.2013 року по 11.03.2014 року.

12.06.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики №2, відповідно до якого позичальник взяв на себе обов`язок до 12.06.2017 року повернути кошти в сумі 204854 доларів США, з яких : 162514 доларів США позика оформлена нотаріальним договором від 11.03.2011 року та 42340 доларів США відсотки за користування позикою. Також сторони домовились, що даний договір позики замінює зобов`язання до договору позики від 11.03.2011 року та Додаткової угоди від 11.03.2014 року до цього договору та змінює зобов`язання по договору позики грошей від 11.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Полєжаєвою Н.П.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла його дружина ОСОБА_2 , інші спадкоємці відсутні.

04.12.2019 року позивач надіслала відповідачу претензію про повернення боргу в розмірі 204854 доларів США, однак останній відповіді на претензію не надав, гроші не повернув.

Згідно договору, позику в сумі 162514 доларів США позичальник зобов`язувався повернути до 12.06.2017 року. В зв`язку з тим, ОСОБА_1 не повернув борг в сумі 204854 доларів США у встановлений договором строк, тому він зобов`язаний сплатити 12% річних на залишок несплаченої суми, а саме відсотки в розмірі 24582 доларів США.

Ухвалою суду від 30.01.2020 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги повністю визнав, не заперечував проти їх задоволення. Вказав, що він дійсно взяв у борг гроші, не повернув, згоден з розрахунками позивача у заяві.

Заслухавши представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У підготовчому судовому засіданні відповідачОСОБА_1 визнав позов повністю, керуючись при цьому вимогами ст.ст.49,200,206 ЦПК України.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, а ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

З матеріалів справи не встановлено обставин того, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Щодо наявності законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову через визнання відповідачем позову, суд виходить з наступного.

Наявними у матеріалах судової справи письмовими доказами підтверджується, що 11.03.2011 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 1500000 гривень, які останній отримав та зобов`язався їх повернути не пізніше 11.03.2014 року. Цього ж дня між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено ще один договір позики, за умовами якого позикодавець надав позичальнику позику (грошові кошти) в сумі 1500000 гривень, оформлену нотаріальним договором від 11.03.2011 року, а позичальник за користування позикою зобов`язувався сплачувати проценти у розмірі 26% річних від розміру позики (п.2.1 договору) (а.с.38,39 договори позики).

11.03.2014 року сторонами укладено Додаткову угоду до договору позики 11.03.2011 року, якою було зафіксовано факт часткової сплати позичальником процентів в сумі 780000 гривень за період з 11.03.2011 року по 11.03.2013 року та факт несплачених процентів в сумі 390000 гривень за період з 11.03.2013 року по 11.03.2014 року (а.с.40 додаткова угода).

12.06.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики №2, відповідно до якого позичальник взяв на себе обов`язок до 12.06.2017 року повернути кошти в сумі 204854 доларів США, з яких : 162514 доларів США позика оформлена нотаріальним договором від 11.03.2011 року та 42340 доларів США відсотки за користування позикою. Згідно договору, позику в сумі 162514 доларів США позичальник зобов`язувався повернути до 12.06.2017 року. В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не повернув борг в сумі 204854 доларів США у встановлений договором строк, він зобов`язаний сплатити 12% річних на залишок несплаченої суми, а саме відсотки в розмірі 24582 доларів США.

Також сторони домовились, що даний договір позики замінює зобов`язання до договору позики від 11.03.2011 року та Додаткової угоди від 11.03.2014 року до цього договору та змінює зобов`язання по договору позики грошей від 11.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Полєжаєвою Н.П. (а.с.41 договір позики).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла його дружина ОСОБА_2 , інші спадкоємці відсутні (а.с.37 довідка нотаріуса).

Факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача підтверджується саме договором позики від 11.03.2011 року .

Позичальник в строк, обумовлений сторонами, не повернув суму позики, що підтверджується відсутністю нотаріальної заяви позикодавця, також тим, що примірник договору, належний позикодавцеві, не був повернутий позичальнику.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник, як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Стаття 1051 ЦК України встановлює, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

А згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних щодо стягнення заборгованості за невиконання умов договору позики у розмірі 229436 доларів США.

При розгляді справи у суду відсутні дані, які б викликали обґрунтований сумнів щодо достовірності обставин визнаних сторонами та добровільності їх визнання.

З урахуванням всього наведеного вище, суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову через визнання відповідачем позову та відповідно для стягнення на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 229436 доларів США, з яких: 162514 доларів США - основний борг (позика), 42340 доларів США проценти за користування позикою та 24582 доларів США 12% річних на залишок несплаченої суми в рахунок повернення боргу за договором позики №2 від 12.06.2015 року.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 9605,00 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,95,141,211,200,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 525,526,625,611,1046,1049,1050 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

ПозовОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 229436 доларів США, з яких: 162514 доларів США - основний борг (позика), 42340 доларів США проценти за користування позикою та 24582 доларів США 12% річних на залишок несплаченої суми в рахунок повернення боргу за договором позики №2 від 12.06.2015 року, та сплачений судовий збір в сумі 9605 гривень.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;

відповідач:ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено 26.02.2020 року.

Суддя: А.М.Чуванова