Справа № 524/976/20
Провадження №2/524/1349/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16.06.2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:

головуючого судді - Вінтоняк Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Воблікової І.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою, окрім інших, також зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначає, що вищезазначені особи є колишніми орендарями, не проживають у спірному будинку тривалий час, договори оренди, укладені з попереднім власником, на даний час припинені.

Посилаючись на те, що реєстрація відповідачів створює перешкоди у користуванні своїм майном, посилаючись на положення ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування, житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 25.03.2020 року відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 25.03.2020 року постановлено викликати відповідачів у судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Ухвалою суду від 16.06.2020 року постановлено розглядати справу в заочному порядку.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися судовими повістками-повідомленнями та через оголошення на веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомляли, відзив на позов не подали.

Керуючись ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договорами купівлі-продажу частки в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями від 13.11.2019 року, посвідченими приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г. (а.с. 7-12).

За даною адресою зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 26,27).

У судовому засіданні встановлено, що колишнім власником частини будинку ОСОБА_4 06.02.2008 року було укладено з ОСОБА_3 договір оренди кімнати у будинку, строком на 1 рік, крім того, 23.03.2013 року було укладено договір оренди житла, строком на 1 рік, з ОСОБА_2 (а.с. 16-17). Про укладення вищезазначених договорів є записи в будинковій книзі (а.с. 18-20).

З письмових пояснень, наданих на підставі ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ОСОБА_7 та ОСОБА_5 від 18.05.2020 року вбачається, що ОСОБА_3 не проживає у спірному будинку з 2009 року, ОСОБА_2 - з 2013 року, їх особистих речей у приміщенні немає, участі у витратах на утримання житла відповідачі не здійснюють (а.с. 46-49).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачі вселилися у спірний будинок на підставі укладених з попереднім власником договорів оренди, а відтак норма ст. 405 ЦК України, на яку у позові посилався позивач, не поширюється на спірні правовідносини, порушене право нового власника підлягає захисту відповідно до положень ст. 391 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Ст. 814 ЦК України передбачає, що у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років (ч. 1 ст. 821 ЦК України).

Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що договірні відносини у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з колишнім співвласником будинку ОСОБА_6 припинені, відповідачі після закінчення строку договору оренди не виявили бажання його продовжувати, добровільно виїхали та забрали свої речі, а відтак втратили інтерес до житла. В свою чергу, реєстрація відповідачів у будинку, що належить позивачу, створює йому перешкоди у користуванні своєю власністю.

Згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

П. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року за № 207, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідачів.

Враховуючи вище викладене, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 840 грн. 80 коп., а саме по 420 грн. 40 коп. з кожного.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 319, 321, 383, 391, 810,814,821 ЦК України , ст. ст. 2-5, 7-13, 17, 76-81, 141, 258-259, 263- 265, 280-284 ЦПК України, суд -,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія та номер паспорта НОМЕР_1 , виданий Кременчуцьким РВ УМВС України в Полтавській області) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія та номер паспорта НОМЕР_3 , виданий Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Роз`яснити, що відповідно до п.3 розділу XII «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий суддя: Н.Д. Вінтоняк