19 листопада 2020 року м. Теребовля Теребовлянський районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого судді Малярчук В.В.
при секретарі Пискливець М.М
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог: Теребовлянська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Теребовлянської міської ради, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог: Теребовлянська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , з яких на 1/3 частку вона має право як член колишнього колгоспного двору, а 2/3 часток спадкове майно за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 мотивуючи тим, що вона не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на дане майно, а тому змушена звернутися з позовом до суду.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак в позовній заяві просить слухати справу без її участі позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача Теребовлянської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи без представника Теребовлянської міської ради, позов визнав та не заперечив проти його задоволення.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Південно-Західне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Теребовлянська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи є заява, згідно якої третя особа просить справу слухати в її відсутності, щодо задоволення позову не заперечує.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Відповідно до свідоцтва на право особистої приватної власності на жилий будинок від 25 грудня 1989 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору.
Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше.
Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Відповідно до підпункту а та б пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).
До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.
Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
Згідно довідки № 09-04/13 - 182 виданої 18 вересня 2020 року виконкомом Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області головою колгоспного двору на 15 квітня 1991 року, що в АДРЕСА_1 був ОСОБА_2 , в житловому будинку проживали та були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Враховуючи вище наведене слідує, що власниками домоволодіння, що в АДРЕСА_1 були ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , із врахуванням рівності їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року).
Таким чином, із вищевказаного вбачається, що кожному із власників домоволодіння, що в АДРЕСА_1 , які проживали в ньому станом на 15 квітня 1991 року із врахуванням їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року), належало на праві спільної сумісної власності, з яких ОСОБА_2 як голові колишнього колгоспного двору належало 1/3 частка вищевказаного будинковолодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належало по 1/3 частці вищевказаного будинковолодіння.
Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 21 квітня 2004 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є часом відкриття спадщини на належне їй майно.
Згідно довідки № 09-04/13 - 18 виданої 18 вересня 2020 року виконкомом Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області про те, що на день смерті ОСОБА_3 , яка проживала в АДРЕСА_1 разом з нею проживали та були зареєстровані чоловік ОСОБА_2 та внучка ОСОБА_4 .
Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 25 січня 1952 року ОСОБА_3 була дружиною ОСОБА_2 .
За таких обставин, після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 успадкував, як спадкоємець першої черги належну померлій ОСОБА_3 1/3 частку у домоволодінні в АДРЕСА_1 , яке належало до колгоспного двору.
За життя ОСОБА_2 04 серпня 2004 року склав заповіт, яким заповів усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на, що він за законом матиме право ОСОБА_5 .
Даний заповіт на день смерті ОСОБА_2 не змінювався і не скасовувався.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є часом відкриття спадщини на належне йому майно.
Позивачка ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 після чого змінила своє прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 04 травня 2006 року).
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до постанови виданої завідувачем Теребовлянської державної контори Хомутовою О.М. № 041/02-14 від 12 серпня 2020 року ОСОБА_1 у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено, у зв`язку з тим, що на домоволодіння відсутні правовстановлюючі документи.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Враховуючи вище наведене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовільнити, визнавши за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , з яких на 1/3 частку вона має право як член колишнього колгоспного двору, а 2/3 часток спадкове майно за заповітом після смерті ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 524, 525, 526, 527, 529 ЦК Української РСР, п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, 392, 1261, 1268 ЦК України, суд, -
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , з яких на 1/3 частку як за членом колишнього колгоспного двору, а 2/3 часток спадкове майно за заповітом після смерті ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів через Теребовлянський районний суд.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження- якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Головуючий В.В.Малярчук