Справа № 242/479/20
Провадження № 2/242/597/20
У Х В А Л А

про повторне залишення позовної заяви без руху

24 лютого 2020 року м. Селидове

Суддя Селидівського міського суду Донецької області Коліщук З.М., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 про оскарження заповіту,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про оскарження заповіту, в якій просить визнати, що на час складання заповіту, його батько ОСОБА_2 був психічно нездоровий, а тому зазначений заповіт визнати недійсним.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 про оскарження заповіту залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Подана ОСОБА_1 18 лютого 2020 року заява, як усунення недоліків за ухвалою суду від 04.02.2020 року не в повній мірі усуває недоліки раніше поданої позовної заяви (від 03.02.2020 року) про оскарження заповіту.

Подана заява вдруге підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Позивач у своїй заяві зазначив відповідачами: державного нотаріуса Другої селидівської державної нотаріальної контори Селидівської міського нотаріального округу Донецької області Доценко Ольгу Вікторівну; лікаря психіатра КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» Волобуєву Марію Володимирівну; державу Україна.

При цьому, в порушення п.п.2, 4 ,5 ч.3 ст.175 ЦПК України подана позовна заява не містить повного найменування відповідача держава Україна, а також в особі якого органу буде виступати держава, місцезнаходження органу, який буде виступати як держава, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Крім того, заява не містить позовних вимог щодо кожного з відповідачів, тобто будь-які позовні вимоги до вказаних відповідачів прохальна частина позовної заяви не містить.

Отже, незрозумілими є зміст позовних вимог: спосіб(способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб(способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні та виклад обставин , якими позивач обгрунтовує свої вимоги.

Разом з тим, суд роз`яснює, що відповідно до п.26 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

У разі якщо предметом правочину є майно, яке належить особам на праві спільної часткової власності, суд на підставі статей 358, 361 та 362 ЦК відповідно до частини другої статті 35 ЦПК залучає до участі у справі про визнання такого правочину недійсним усіх співвласників.

Якщо предметом правочину є майно, яке належить особам на праві спільної сумісної власності, інші співвласники відповідно до частини другої статті 369 ЦК до участі у справі не залучаються, оскільки правочин щодо розпорядження спільним майном вважається вчиненим за згодою всіх співвласників. За відсутності такої згоди інші співвласники відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК можуть пред`явити позов про визнання такого правочину недійсним.

Таким чином, позивачу слід привести позовну заяву у відповідність вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме: зазначити у позовній заяві повне найменування відповідача держава Україна, а також в особі якого органу буде виступати держава, місцезнаходження органу, який буде виступати як держава, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; спосіб(способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб(способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні та виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги; в прохальній частині зазначити вимогу до кожного відповідача.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Суддя акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях "Голдер проти Великої Британії" від 21 лютого 1975 року, "Де Жуффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року. Тому, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Вказані недоліки мають бути усунені протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

У разі усунення у вказаний строк недоліків, позовна заява буде вважатись поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві з доданими до неї документами не пізніше п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 про оскарження заповіту -залишити без руху.

Надати заявнику строк 10 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, заяву вважати неподаною та повернути заявнику зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя З.М. Коліщук