Справа № 301/963/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 листопада 2020 року м. Ужгород

Закарпатської апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Бисаги Т.Ю., Джуги С.Д.

за участі секретаря Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого дія ОСОБА_2 , на рішення Хустського районного суду від 14 березня 2019 року (повне рішення складено 25 березня 2019 року, головуючий суддя Орос О.Я.) у справі за позовом Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання наказів недійсними та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року Хустська місцева прокуратура звернулася до суду в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації з даним позовом посилаючись на те, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 11.01.2017 № 168-СГ ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,50 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту в контурі 248 на території Іршавської міської ради Закарпатської області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 27.03.2017 № 1257-СГ затверджено проект землеустрою та передано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0,4487 га за кадастровим номером :05:001:0095 для ведення особистого селянського господарства в контурі НОМЕР_1 на території Іршавської міської ради, за межами населеного пункту.

Прокуратура вказувала, що зазначені накази є незаконними, прийнятими всупереч вимог ст. ст. 116, 118, 121, 122, 155 Земельного кодексу України, оскільки відповідно до картографічних матеріалів, землі в контурі НОМЕР_1 площею 0,50 га на території Іршавської міської ради відносяться до забудованих земель, а земельна ділянка площею 0,45 га в контурі 248 на території Іршавської міської ради раніше надана в постійне користування Іршавському РВВС для стрілкового тиру, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії ЗК 005-00028 від 27.12.1994.

На такій земельній ділянці знаходиться будівля стрілкового тиру «стрельбище ДОСААФ», загальною площею 65 кв.м., та огорожа, що є комунальною власністю Іршавської районної ради (спільна власність територіальної громади), згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.07.2008.

До того ж розпорядження земельною ділянкою в контурі 248 на території Іршавської міської ради, за межами населеного пункту, не належить до повноважень Головного управлінням Держгеокадастру в Закарпатській області, оскільки відповідно до ч. 5 ст.122 Земельного кодексу України, земельні ділянки згаданої категорії передаються у власність обласними державними адміністраціями.

У подальшому згідно договору купівлі-продажу №2649 від 04.07.2017 ОСОБА_5 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_4 .

Після цього згідно договору купівлі-продажу №4292 від 29.12.2017 ОСОБА_4 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_1 .

Спірна земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, а тому наявні правові підстави для витребування вказаної земельної ділянки від ОСОБА_1 у порядку ст.388 ЦК України.

Посилаючись на дані обставини прокуратура просила:

- визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 11.01.2017 № 168-СГ про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,5 та для ведення особистого селянського господарства в контурі НОМЕР_1 на території Іршавської міської ради, за межами населеного пункту;

- визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 27.03.2017 № 1257-СГ про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки без зміни цільового призначення, площею 0,4487 га. за кадастровим номером ;05;001.0095 для ведення особистого селянського господарства в контурі НОМЕР_1 на території Іршавської міської ради, за межами населеного пункту;

- витребувати земельну ділянку площею 0,4487 га. з кадастровим номером :05:001:0095 із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації.

Рішенням Хустського районного суду від 14.03.2019 позов Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації задоволено.

Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 11.01.2017 № 168 - СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» на земельну ділянку площею 0,5 га. та для ведення особистого селянського господарства в контурі НОМЕР_1 на території Іршавської міської ради, за межами населеного пункту.

Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 27.03.2017 № 1257-СГ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки без зміни цільового призначення» згідно яких ОСОБА_3 надано у власність земельну ділянку площею 0,4487 га. за кадастровим номером ;05;001.0095 для ведення особистого селянського господарства в контурі НОМЕР_1 на території Іршавської міської ради, за межами населеного пункту.

Витребувано земельну ділянку площею 0,4487 га. з кадастровим номером :05:001:0095 для ведення особистого селянського господарства в контурі НОМЕР_1 на території Іршавської міської ради, за межами населеного пункту, вартістю 489 487 грн., із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській та ОСОБА_1 на користь прокуратури Закарпатської області по 5873 грн. 65 коп. судових витрат.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого дія ОСОБА_2 . Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову Хустської місцевої прокуратури.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що прокурор не обґрунтував необхідність у зверненні до суду в інтересах Закарпатської обласної державної адміністрації; не довів право останньої на спірну земельну ділянку; вказує, що спірна земельна ділянка належить до вільних земель сільськогосподарського призначення, що підтверджено трьома чинними письмовими документами, на підставі яких ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою; прокуратурою не доведено, що спірна земля належить до земель несільськогосподарського призначення; ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, а тому відсутні підстави витребовувати від нього земельну ділянку.

У відзиві на апеляційну скаргу Хустська місцева прокуратура, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які взяли участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 11.01.2017 № 168-СГ ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,50 га. із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту в контурі 248 на території Іршавської міської ради Закарпатської області (а.с. 19 т. 1)

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 27.03.2017 № 1257-СГ затверджено проект землеустрою та передано у ОСОБА_3 власність земельну ділянку площею 0,4487 га. за кадастровим номером :05:001:0095 для ведення особистого селянського господарства в контурі НОМЕР_1 на території Іршавської міської ради, за межами населеного пункту (а.с. 20 т. 1).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу №2649, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , останній набув право власності на земельну ділянку площею 0,4487 га. за кадастровим номером :05:001:0095. ( а.с.21-24 т. 1).

У подальшому на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу №4292, укладеного 29.12.2017 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , останній набув право власності на земельну ділянку площею 0,4487 га. за кадастровим номером :05:001:0095. ( а.с.21-24 т. 1).

Згідно державного акту на право постійного користування землею серії ЗК 005-00028, який видано Іршавською районною радою 27.12.1994 на підставі рішення Закарпатської обласної ради від 20.06.1989 №91 та зареєстровано за №28, земельна ділянка в контурі НОМЕР_1 на території Іршавської міської ради площею 0,45 га. надана в постійне користування Іршавському РВВС для розміщення стрілкового тиру (а.с.25 -27 т. 1).

Також встановлено, що на спірній земельній ділянці розташована будівля стрілкового тиру загальною площею 65 кв.м. та огорожа. Дане нерухоме майно є комунальною власністю Іршавської районної ради, згідно свідоцтва на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Іршавської міської ради від 21.07.2008 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, зареєстровано від 14.01.2009 КП «Іршавське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним №26093875 ( а.с. 28-30 т. 1).

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор вказував, що органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, виступає обласна державна адміністрація, оскільки, відповідно до ч. 5 ст. 122 ЗК України, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Підставою для звернення прокуратури в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації прокурор зазначив порушення інтересів держави, які стосуються володіння, користування та розпорядження землями несільськогосподарського призначення та не здійснення належного контролю за охороною та використанням земельних ресурсів, а також здійснення повноважень щодо реалізації державної політики у сфері регулювання земельних відносин (а.с.16 т. 1).

Також прокурор зазначив, що на виконання ст 23 Закону України «Про прокуратуру» Хустською місцевою прокуратурою повідомлено Закарпатську обласну державну адміністрацію про звернення з відповідною позовною заявою до суду.

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Отже, у пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI «Про прокуратуру» (тут і далі в редакції, що діяла на час подання позовної заяви).

За змістом ст. 56 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може звертатись до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або держави чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах; прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому ЦПК України та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу; у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Частиною 4 ст. 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

В свою чергу, ч. 4. ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав.

Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року №3-рп/99, під представництвом прокуратурою України інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Таким органом, відповідно до ст.ст. 6-7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

При цьому прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав такого представництва та надати докази на підтвердження того, що він попередньо повідомляв про це відповідні компетентні органи, які мали б самостійно захищати інтереси держави, та має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі № п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Питання представництва прокурором інтересів держави розглядалось Великою Палатою Верховного Суду у справі № 912/2385/18. У постанові від 26 травня 2020 року Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати.

Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки за №16.5-02/1 від 10.01.2018, складеному старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області Батрин В.В., зазначено про ряд порушень чинного законодавства при видачі оспорюваних наказів, зокрема, що управлінням Держгеокадастру у Іршавському районі надано недостовірну довідку з державної статистичної звітності (форми 6-зем) від 15.02.2017 №П-78/0-86/6-17, відповідно до якої земельна ділянка площею 0,4487 га., кадастровий номер - :05:001:0095, відводиться із земель сільськогосподарського призначення (а.с.31-35 т. 1)

Про виявлені порушення Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області повідомило Хустську місцеву прокуратури листом №10-7-0.161-1103/2-18 від 09.02.2018 р (а.с.36-38 т. 1).

Як зазначалось вище, підставою для звернення прокуратури в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації прокурор зазначив порушення інтересів держави, які стосуються володіння, користування та розпорядження землями несільськогосподарського призначення та не здійснення належного контролю за охороною та використанням земельних ресурсів, а також здійснення повноважень щодо реалізації державної політики у сфері регулювання земельних відносин (а.с.16 т. 1).

Матеріали справи не містять даних, що прокурор повідомив Закарпатську обласну державну адміністрацію про порушення, виявлені Головним управлінням Держгеокадастру в Закарпатській області при перевірці дотримання вимог земельного законодавства.

У позовній заяві прокурор вказав, що на виконання ст 23 Закону України «Про прокуратуру» Хустською місцевою прокуратурою повідомлено Закарпатську обласну державну адміністрацію про звернення з відповідною позовною заявою до суду. Так, листом від 10.04.2018 № 95-1872, вих 18, дійсно лише повідомлено Закарпатську обласну державну адміністрацію, що Хустською місцевою прокуратурою встановлено підстави для представництва інтересів держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації, що в даному випадку обумовлено необхідністю витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 (а.с.42 т. 1).

Будь-якої конкретної інформації щодо спірної земельної ділянки, порушень, виявлених при видачі оспорюваних наказів, неправомірності володіння земельною ділянкою ОСОБА_1 та обґрунтування порушення інтересів держави щодо володіння, користування та розпорядження землями несільськогосподарського призначення, що зумовлює необхідність звернутись до суду з позовом Закарпатською державної адміністрацією як органом, уповноваженим державою розпоряджатись такими земельними ділянками, вказаний лист прокуратури не містить. Відтак, не можна вважати, що Закарпатській ОДА було відомо про можливе порушення інтересів держави, і прокурор надав Закарпатській ОДА можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави шляхом подання відповідного позову.

Позовну заяву прокурором було подано 04.05.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, Закарпатська ОДА не здійснювала процесуальних дій як позивач; представник Закарпатської ОДА в судові засіданні суду першої інстанції не з`являвся, натомість на адресу місцевого суду було надіслано клопотання, у якому, без висловлення позиції щодо предмета спору (підтримує чи не підтримує Закарпатська ОДА заявлені позовні вимоги) Закарпатська ОДА просила розглянути справу за відсутності представника облдержадміністрації, відповідно до наявних матеріалів справи (а.с.184 т. 1).

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що прокурором у даній справі не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, не обґрунтовано підстави звернення до суду в інтересах Закарпатської обласної державної адміністрації, до компетенції якої віднесено відповідні повноваження.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для звернення прокурора з даним позовом в інтересах держави відсутні, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації - без розгляду з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст 257 ЦПК України, оскільки позовну заяву було подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст 257, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 377 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого дія ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду від 14 березня 2019 року скасувати.

Позов Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, ОСОБА_1 про визнання наказів недійсними та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2020 року.

Головуюча:

Судді: