Провадження номер № 2/0186/38/20
Справа № 186/1560/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м.Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої - судді Янжули С. А.

при секретарі - Лиман Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини разом з батьком, звільнення від сплати аліментів, визнання відсутності заборгованості зі сплати аліментів та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 26 січня 2011 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2011 року було стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини.

Відповідно до виконавчого листа, виданого 23 жовтня 2009 року Першотравенським міським судом, з відповідача також стягуються аліменти на сина від попереднього шлюбу - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку.

Вважає, що виникла нерівність стягуваних аліментів між дітьми, відповідач створює дискримінацію прав їх дитини, порівняно з дитиною від попереднього шлюбу.

Просить суд збільшити розмір аліментів на сина ОСОБА_3 з 1/6 до 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до повноліття дитини; допустити негайне виконання рішення суду.

11 жовтня 2019 року відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву, 15 жовтня 2019 року подав уточнену зустрічну позовну заяву та 25 жовтня 2019 року доповнення до уточненої зустрічної позовної заяви, до позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 , Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини разом з батьком, звільнення від сплати аліментів, визнання відсутності заборгованості зі сплати аліментів та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів.

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що з 26 січня 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . На даний час в провадженні суду перебуває справа про розірвання шлюбу, укладеного між ними. Рішенням Першотравенського міського суду від 06 жовтня 2011 року з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу). Фактично сторони припинили шлюбні відносини з 2015 року, дружина виїхала на заробітки до Польщі, починаючи з вказаного періоду син проживає з ним, а на період його перебування на заробітках, проживає з його батьками та знаходиться на повному його утриманні. Цей факт підтверджується доданими до справи доказами. ОСОБА_1 дитині не допомагає, навчальний заклад не відвідує, з сином не спілкується, а отримані аліменти витрачає на власні потреби. Наразі він має намір вивезти дитину в Польщу, оскільки основний час знаходиться там, працює, хоче оформити сина там у школу і щоб дитина проживала з ним, а відповідач чинить йому перешкоди, не надає згоду на виїзд дитини закордон, вимагає компенсацію за це. Таким чином, з 2015 року відповідач дитину не забезпечує, не дбає про неї, дитина проживає з ним та знаходиться на його утриманні.

Крім того, на сьогоднішній день він перебуває на заробітках в Польщі, приїхав до України у відпустку, був з дитиною у своїх батьків, 18 жовтня 2019 року не зміг перетнути кордон, оскільки відносно нього державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Так як відповідач взагалі не проживає з дитиною з 2015 року, дитина з липня 2015 року знаходиться на його утриманні, відповідач переконала його, що жодних претензій по аліментах до нього не має і начебто подала всі необхідні документи до виконавчої служби, тільки в жовтні 2019 року він дізнався, що з 20 липня 2015 року у нього утворилася заборгованість зі сплати аліментів і аліменти продовжуть нараховуватися дотепер. Вважає, що заборгованість нарахована неправомірно, так як син проживає з ним і знаходиться на його утриманні.

Просить суд визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , разом з ним, звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , визнати відсутність у нього заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 за період з 20 липня 2015 року на день винесення рішення суду та зобов`язати Першотравенський МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 за період з 20 липня 2015 року по день винесення рішення суду.

Позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, відзив на зустрічну позовну заяву у встановлений судом строк не надала, надала заяву про розгляд справи за її позовом в її відсутність, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити.

Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність та відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому зазначив, що позовні вимоги про збільшення з нього аліментів необґрунтовані, син з липня 2015 року проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні, свої зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовільнити.

Представник відповідача - Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, відзив на зустрічну позовну заяву не надав, однак надав заяву про розгляд справи в його відсутність та свої письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що в них на виконанні перебуває ВП №48627649 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1111-2011 від 12 грудня 2011 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку.

03 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом. Боржником з 20 липня 2015 року аліменти не сплачувалися, йому неодноразово направлялися виклики та попередження про кримінальну відповідальність за несплату аліментів. В зв`язку з тим, що утворилася заборгованість, яка перевищує суму платежів за чотири місяці, 28 березня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. 23 жовтня 2019 року до них звернувся боржник з проханням надати розрахунок заборгованості та рахунок для оплати боргу. 24 жовтня 2019 року надійшла заява боржника про те, що ним погашено заборгованість в сумі 37 100 гривень, однак просив не перераховувати стягнуту суму стягувачу до винесення судом рішення в даній справі. 28 жовтня 2019 року на рахунок надійшла вказана сума грошей, оскільки у відділі не мається реквізитів стягувача, дана сума на даний час знаходиться на рахунку відділу. В зв`язку зі сплатою заборгованості, 28 жовтня 2019 року винесена постанова про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Третя особа - начальник служби у справах дітей виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, просить винести рішення згідно діючого законодавства, з урахуванням інтересів малолітньої дитини.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, направив суду висновок про визначення місця проживання дитини, про дату розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив, заяву про розгляд справи в його відсутність не надав.

Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.

Судом в попередньому судовому засіданні були допитані свідки по справі.

Так, свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є директором школи, в якій навчається ОСОБА_3 . Останній проживає в с.Новоселівка, Покровського району, Дніпропетровської області, з дідусем та бабусею. З 2012 року відвідував школу-сад, потім пішов у перший клас їх школи, де навчається дотепер в третьому класі. Навчається дитина посередньо, його вихованням до сьогодні займаються дідусь та бабуся - батьки ОСОБА_2 , у школу за весь час на свята, двічі приходив його батько. В основному до шкоди ОСОБА_3 приводить бабуся та дідусь. Матір дитини - не бачили жодного разу. На всіх заходах в школі завжди присутня бабуся. Батька дитина вона знає, ходили в одну школу, потім він поїхав навчатися в місто, там і залишився, зараз він у Польщі. Дитина забезпечена всім необхідним, проблем з хлопчиком не має, батьківські збори відвідують бабуся та дідусь.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що ближче познайомилася з ОСОБА_3 з серпня 2014 року, дізналася про їх негаразди в сім`ї, а саме про те, що і батько, і мати дитини збиралися їхати на заробітки в Польщу, а дитина залишилася проживати з дідусем та бабусею. Пішла працювати вихователем у дитячий садок з вересня 2016 року, ОСОБА_3 ходив в її групу. Також, дитина приходила до неї додому, бо в неї є інтернет, він спілкувався по "скайпу" з батьком, а мати ухилялася від спілкування з ним, була "на задньому плані". Маму ОСОБА_3 вона бачила, приблизно в кінці осені чи взимку 2015 року, більше вона до дитини не приїжджала. Мати хлопчика уникає спілкування з ним, його життям не цікавиться, не телефонує йому, дитина маму майже не знає, вона не йде з ним на контакт. Одного разу написала ОСОБА_3 в соцмережі, однак не з приводу його справ, а з приводу того, які плани у батька, що думає бабуся і таке інше, дитина була дуже розчарована, вона ним взагалі не опікується і не поцікавилася ним. ОСОБА_3 весь час живе у діда і баби, коли приїжджає батько, то забирає його в м.Першотравенськ. З осені 2016 року по літо 2017 року батько не приїжджав, приїхав восени 2019 року. Мати взагалі ніколи не приїжджала до дитини. Батько передає ОСОБА_3 гроші через сестру, бабусю, присилає гроші, прислав велосипед з Польщі, він матеріально допомагає дитині, а від мами немає нічого, матеріальну допомогу дитині вона не надає.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що з 2015 року їх онук - ОСОБА_3 проживає у них, його батьки поїхали в Польщу, потім син приїхав, оформив документи, а мати дитини не приїжджала ніколи і не дзвонила. В 2018 та 2019 роках вона була в м.Першотравенську, а до дитини не заїхала, жодного разу не відвідала школу де він навчається, не спілкується з ним, його життям не цікавиться, матеріальну допомогу дитині не надає, а все для дитини купує їх син - ОСОБА_2 , купив велосипед, планшет, гроші висилає, купує одяг, взуття. Син приїжджав з ОСОБА_3 в м.Першотравенськ, в квартиру ОСОБА_1 , однак вона двері не відчинила. Дитина хоче, щоб батько забрав його у Польщу. Їх син там проживає у дідуся та бабусі, які йому не рідні. У ОСОБА_1 є син від попереднього шлюбу, ОСОБА_2 з обома дітьми нормально спілкується, вона давала старшого сина, він у них жив на канікулах два рази підряд, тепер він в м.Першотравенську, у її батьків живе. Син з відповідачкою поїхали разом в Польщу заробити грошей, він повернувся, вона там другого знайшла, вони розійшлися. Вони дитину не настроюють проти матері, тому хочеться, щоб у дитини були батьки. В дитини все є, вони його люблять, піклуються, однак батьки - є батьки. Хоче, щоб онук поїхав з батьком в Польщу, а матір можна позбавити батьківських прав, бо вона взагалі про дитину не дбає, п`ять років дитина живе у них, а вона отримує на нього аліменти і не дає ні копійки.

Свідок ОСОБА_2 пояснила, що син та невістка до кінця 2015 року проживали разом, приїхали разом, пішли у садочок. ОСОБА_3 у них проживає з літа 2015 року, ходив у садочок, зараз у школу. Син з дружиною разом поїхали до Польщі, а дитину залишили їм, в грудні 2016 року син приїхав сам, вона там залишилася, з того часу - конфлікт, вона його не приймала, живуть окремо, дитина у них, мати ніколи йому не дзвонить, не спілкується. Батько дзвонить дитині по два рази на день, спілкується, купує все необхідне, цікавиться життям і здоров`ям, грають в ігри, шахи, спілкуються по "скайпу". Мати дитини з ним не спілкується, не дзвонить, не цікавиться його життям та здоров`ям, ОСОБА_3 маму не бачить, коли вони жили разом, то вона водила ОСОБА_3 до племінниці, щоб по інтернету поспілкувався з мамою, бо в них інтернета тоді ще не було. У ОСОБА_1 є син від попереднього шлюбу, ОСОБА_3 сказав, що у мами є лише один син - ОСОБА_9 , а йому вона навіть не дзвонить. До тієї дитини вона приїжджає, а до ОСОБА_3 навіть на "перший дзвоник" до 1 класу не повела, хоча вони на неї чекали. Син просив у ОСОБА_1 дозвіл на вивіз дитини закордон, а вона не хоче з ним балакати, в квартиру не пустила, відмовляє у всьому. Він хоче забрати ОСОБА_3 в Польщу і там жити з ним, вже й за школу домовився. Вони не проти, бо батько - є батько. ОСОБА_1 матеріально не допомагає, дитину утримує їх син.

Малолітній ОСОБА_3 , 2011 року народження, пояснив суду, що він вже п`ять років проживає з бабусею та дідусем в с.Новоселівка, Покровського району, Дніпропетровської області, навчається в 3 класі. В гості до них приїздить лише тато, дзвонить йому кожного дня по 3-4 рази, буває, що він йому дзвонить. Мама не дзвонить і не приїжджає. Старший брат із ним спілкується кожного дня по "вайберу". Брат давно приїжджав до них у гості. Він влітку їздив в м.Першотравенськ до ОСОБА_9 на один день з ночівкою, ще був 2-3 дня у хрещеної, коли з моря приїхали. В 2019 році по "вайберу" маму бачив, вона не захотіла з ним спілкуватися. Мама до них не їздить, подарунків не привозить, грошей не висилає. Він дуже хоче жити з татом закордоном, мріє про це.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона класний керівник ОСОБА_3 . Він проживає з дідусем бабусею, навчається у неї 3 роки, батько дитини на даний момент у Польщі, у 1 та 2 класі не приїздив, у 3 класі приїздив. Маму вона взагалі жодного разу не бачила. Вихованням хлопчика займаються бабуся і дідусь. Хлопчик цікавиться навчанням, веселий, активний, спілкується з друзями, компанейський, на збори ходить бабуся. Дома з ним займаються, активно виховують. Дитина мріє жити з батьком, за маму вона в нього запитувала, він сказав, що вона з ним не спілкується, а за тата ролзповідає весь час, що той дзвонить, купує йому все необхідне, подарунки, гроші пересилає. Дитина має достатній рівень навчальних досягнень - хорошист.

Вислухавши свідків та думку дитини, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Судом встановлено, що 26 січня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 від 26 січня 2011 року.

Від даного шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 04 вересня 2019 року.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2011 року №2-1111/11 підтверджується, що з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини.

Також, з ОСОБА_2 стягуються аліменти, згідно рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №2-1435/09 від 23 жовтня 2009 року на користь ОСОБА_11 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дитини.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

Актом обстеження на предмет підтвердження факту проживання ОСОБА_3 від 30 вересня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_3 фактично з 01 вересня 2015 року по даний час проживає по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 , а зареєстрований по АДРЕСА_2 .

Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_3 від 30 вересня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_3 , 2011 року народження, з 01 вересня 2015 року по даний час проживає без реєстрації в с.Новоселівка, Покровського району, Дніпропетровської області разом з дідусем ОСОБА_4 , 1954 року народження, та бабусею - ОСОБА_2 , 1956 року народження. В будинку прибрано, тепло, кімнаті світлі, наявна вся техніка, меблі, для дитини відведена окрема кімната, в якій створені всі необхідні умови для проживання дитини. Бабуся та дідусь весь свій час приділяють онуку, дбають про нього, доглядають та виховують. Зі слів батька дитини - ОСОБА_2 , він проживає в Польщі, де працює. Останні 2,5 роки в Україну не приїздив через неналежно оформлені документи, але кожного дня спілкується із сином по телефону, скайпу, вайберу. Матеріально дитину забезпечує батько. Кожен рік дитину оздоровлюють за кошти батька. Останній має тісний контакт зі своїми батьками та сином. Мати дитини - ОСОБА_1 з весни 2016 року з дитиною не проживає, не спілкується, матеріально не підтримує.

Довідкою Новоселівського НВК "Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад" Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області та характеристикою учня ОСОБА_3 від 26 вересня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_3 з 01 вересня 2017 року по даний час навчається у даному навчальному закладі. Зарекомендував себе активним учнем, має високий рівень навчальних досягнень та добрі фізичні дані, серед однокласників користується авторитетом. За час його навчання мати дитини жодного разу не відвідувала навчальний заклад та не цікавилася успіхами сина. Вихованням дитини займаються батько - ОСОБА_2 , дідусь та бабуся.

Копією акта ПП "Комунальщик-4" від 02 жовтня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрована, але не проживає по АДРЕСА_2 з 2011 року по теперішній час.

Батько дитини - ОСОБА_2 має дозвіл на тимчасове перебування в Республіці Польща, що підтверджується копією відповідної довідки, наявної в матеріалах справи.

Також, він працевлаштований в Республіці Польща офіційно, що підтверджується дозволом тип А №4931/2019 на працевлаштування іноземця на території Республіки Польща від 15 лютого 2019 року та додатком №А/2 до трудового договору, укладеного 21 листопада 2018 року.

На виконанні Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває ВП №48627649 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1111-2011 від 12 грудня 2011 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку.

03 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом.

28 березня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки за ОСОБА_2 утворилася заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 в розмірі 37 100 гривень.

28 жовтня 2019 року на рахунок Першотравенського МВ ДВС надійшла вказана сума грошей від ОСОБА_2 , тому в зв`язку зі сплатою заборгованості, 28 жовтня 2019 року винесена постанова про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Вказана сума грошей не була перерахована на рахунок ОСОБА_1 , в зв`язку з відсутністю реквізитів та знаходиться на рахунку державної виконавчої служби.

Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, затвердженим рішенням №5 від 13 лютого 2020 року підтверджується, що дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в Новоселівському навчально-виховному комплексі "Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад", забезпечена всім необхідним, батько дитини - ОСОБА_2 тимчасово перебуває в Республіці Польща (працює), вихованням та утриманням дитини займається батько, дідусь та бабуся, батько дитини постійно спілкується з сином по скайпу, вайберу, цікавиться його життям, навчанням, характеризується позитивно за місцем роботи, мати дитини - ОСОБА_1 за чотири роки, на протязі яких дитина проживає на території сільської ради, до сина не приїздила, не телефонує йому, життям та здоров`ям не цікавиться, матеріально не підтримує. Враховуючи викладене, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів малолітньої дитини - ОСОБА_3 , вважають за доцільне визначити його місце проживання з батьком - ОСОБА_2 .

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_3 , 2011 року народження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз`яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності зі ч.1 ст.273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

На даний час ОСОБА_2 сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до його повноліття.

Суду не надано доказів того, що матеріальний чи сімейний стан сторін з моменту винесення рішення про стягнення аліментів змінився, тому суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - відмовити.

Що стосується зустрічних позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 разом з батьком - ОСОБА_2 , суд приходить до наступного висновку.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Сімейного кодексу (СК) України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до Принципу ст. 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має зростати у піклуванні батьків або інших відповідальних осіб, якщо батьки не можуть чи не бажають забезпечити піклування за дитиною.

Відповідно до ч.2 ст.3 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року, держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такій захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Україна є державою - учасником - підписантом даної декларації, а тому в державі мають застосовуватися всі положення щодо захисту прав дітей в повному обсязі.

За ст. 9 даної Декларації держава у випадку, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо, має забезпечити в судовому порядку визначення місця проживання дитини, виходячи з її інтересів.

У відповідності до частин 2-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В свою чергу, ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України зобов`язує того із батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та надати можливості брати участь у її вихованні. Ч. 4 ст. 157 Сімейного кодексу України передбачено, що «батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини».

Відповідно до ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків.

Згідно ч.1 статті 161 Сімейного Кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, тощо, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати.

Суд зазначає, що згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року вирішено визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_2 .

При визначенні місця проживання малолітньої дитини, суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 з 2015 року проживає разом з батьком та батьками батька - дідусем та бабусею, батько дитини забезпечує його всім необхідним, утримує сина, мати дитини життям та здоров`ям сина не цікавиться, не надає матеріальної допомоги на його утримання, суд враховує думку дитини, яка зазначила, що хоче проживати разом з батьком.

Враховуючи викладене, діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для забезпечення повного гармонійного, духовного, морального і фізичного його розвитку, з урахуванням того, що дитині виповнилося 9 років, він проживає з батьком, дідусем та бабусею в с.Новоселівка, Покровського району, Дніпропетровської області з 2015 року, з урахуванням інтересів дитини, суд вважає за можливе зустрічний позов в цій частині задовільнити та визначити місце проживання дитини разом з його батьком - ОСОБА_2 .

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , суд приходить до наступного висновку.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно ч.ч. 2-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно вимог ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини.

Вирішуючи питання про обґрунтованість зустрічного позову в цій частині, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі(ч.3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати (ст. 191 СК).

Згідно ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Встановлено, що сторони з 26 січня 2011 року по 07 листопада 2019 року перебували у шлюбі, є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим місцем проживання якого є квартира АДРЕСА_3 . За цією ж адресою зареєстровані мати та батько дитини, однак, згідно акту від 02 жовтня 2019 року мати дитини - ОСОБА_1 в даній квартирі не проживає з 2011 року по теперішній час.

Фактичним місцем проживання малолітньої дитини з 20 липня 2015 року є с.Новоселівка, Покровського району, Дніпропетровської області, де дитина проживає разом з батьком - ОСОБА_2 , бабусею - ОСОБА_2 та дідусем - ОСОБА_4 , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини від 30 вересня 2019 року, висновком органу опіки та піклування, поясненнями свідків.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2011 року було стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Вказане виконавче провадження ВП №48627649 перебуває на примусовому виконанні в Першотравенському МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області.

28 березня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки за ОСОБА_2 утворилася заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 в розмірі 37 100 гривень.

28 жовтня 2019 року на рахунок Першотравенського МВ ДВС надійшла вказана сума грошей від ОСОБА_2 , тому в зв`язку зі сплатою заборгованості, 28 жовтня 2019 року винесена постанова про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Вказана сума грошей не була перерахована на рахунок ОСОБА_1 , в зв`язку з відсутністю реквізитів та знаходиться на рахунку державної виконавчої служби.

За положенням частини 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ч. 1 ст. 160, ст.161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Аналіз фактичних обставин справі і зібраних у справі доказів свідчить про те, що малолітній син сторін з 20 липня 2015 року фактично проживає разом зі своїм батьком, дідусем та бабусею в с.Новоселівка, Покровського району, Дніпропетровської області, мати малолітньої дитини - ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_2 , однак фактичним її місцем проживання з 2011 року є АДРЕСА_4 , що підтверджується дослідженими доказами.

Доказів тому, що кошти, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за судовим рішенням від 06 жовтня 2011 року, використовуються в інтересах дитини сторін, матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи і доказів щодо участі матері в утримання дитини.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Зважаючи на те, що з 20 липня 2015 року дитина фактично проживає разом з батьком в с.Новоселівка, Покровського району, Дніпропетровської області, знаходиться на повному утриманні останнього, мати дитини участі у його вихованні та утриманні не приймає, не відвідує сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, отримані в якості аліментів на дитину кошти витрачає на власний розсуд, що підтверджують зібрані докази по справі та пояснення свідків і самої дитини, вказані обставини, на думку суду, мають істотне значення, які у відповідності до ч.2 ст.197, ст.181 СК України дають підстави для звільнення батька від сплати аліментів.

З 20 липня 2015 року ОСОБА_1 не вживала заходів до відібрання дитини від батька, дідуся та бабусі, з позовом про визначення місця проживання дитини не зверталася, нею не надано доказів того, що отримані від ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, вона витрачає саме на утримання малолітнього сина.

На думку суду, звільнення батька, з яким проживає дитина, від обов`язку сплачувати аліменти на утримання цієї дитини на користь матері, яка з дитиною не проживає, його вихованням та утриманням не займається, відповідає інтересам дитини. Крім того, продовження стягнення аліментів на користь відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 не буде сприяти забезпеченню інтересів дитини, а навпаки, погіршить її забезпечення необхідними для життя та розвитку речами. У той час, як звільнення позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 від обов`язку сплачувати аліменти на користь відповідача, відповідатиме інтересам дитини.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог позивача ОСОБА_2 в частині припинення стягнення з нього аліментів на утримання дитини на користь ОСОБА_1 з 20 липня 2015 року.

Що стосується уточнених позовних вимог в частині визнання відсутності у ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 за період з 20 липня 2015 року по день винесення рішення в даній справі та зобов`язання Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 20 липня 2015 року по день винесення рішення в даній справі, суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки даним рішенням суду ОСОБА_2 вже звільнено від обов`язку сплачувати аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20 липня 2015 року, а отже вказані уточнені позовні вимоги є надлишковими та недоцільними.

Таким чином, суд, враховуючи всі вивченні обставини в справі, з урахуванням інтересів малолітньої дитини, вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовити; зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та припинення стягнення аліментів з 20 липня 2015 року задовільнити; в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання відсутності у ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 за період з 20 липня 2015 року по день винесення рішення в даній справі та зобов`язання Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 20 липня 2015 року по день винесення рішення в даній справі - відмовити. Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду про збільшення розміру аліментів, в задоволенні цих позовних вимог їй відмовлено, тому судовий збір по справі слід віднести за рахунок держави.

Позивачем за зустрічним позовом - ОСОБА_2 сплачено судовий збір при пред`явленні зустрічного позову за три позовні вимоги немайнового характеру в розмірі 2 305,20 гривень, його дві зустрічні позовні вимоги задоволено, тому підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 536,80 гривень, решту судового збору слід залишити за ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,77,78,79,80,89,258,263,264 ЦПК України, ст.ст.29, 141,160,161,192,197,199,200 Сімейного Кодексу України, - суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на малолітню дитину - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини разом з батьком, звільнення від сплати аліментів, визнання відсутності заборгованості зі сплати аліментів та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів - задовільнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із його рідним батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем с.Новоселівка, Покровського району, Дніпропетровської області.

Звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем с.Новоселівка, Покровського району, Дніпропетровської області від сплати аліментів, присуджених з нього за рішенням Першотравенського міського суду Дныпропетровської області від 06 жовтня 2011 року №2-1111/11 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 20 липня 2015 року.

В задоволенні решти зустрічних позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 536 (однієї тисячі п`ятиста тридцяти шести) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: С.А.Янжула.