Справа № 486/1714/19
Провадження № 2/486/107/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м.Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Деменко К.Л.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2019 року громадянин України ОСОБА_1 звернувся з позовом до громадянки Німеччини ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Новокаховського міського управління юстиції за актовим записом № 406.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що з 23 серпня 2003 року з відповідачем ОСОБА_2 , яка є громадянкою Німеччини, перебувають у зареєстрованому шлюбі. Неповнолітніх дітей не мають. У грудні 2004 року припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільне господарство не ведуть. На даний час місце знаходження відповідача йому невідоме, однак в зв`язку з тим, що в період шлюбу вони проживали за місцем його реєстрації, в квартирі АДРЕСА_1 , де наразі знаходиться майно відповідача, вважає за можливе звернутись з позовом про розірвання шлюбу до суду України. Зазначає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем є неможливим та оскільки їх шлюб носить формальний характер, зберігати його наміру не має, просить суд його розірвати.

В підготовче судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Просив долучити до матеріалів справи заяву ОСОБА_3 , копію паспорта, декларацію відправлення та конверт.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи наведену вимогу закону, справа може бути розглянута в підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Статтею 55 Закону України Про міжнародне приватне право передбачено, що право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. У разі укладення шлюбу в Україні застосовуються вимоги Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України (стаття 56 Зазначеного Закону).

Відповідно до статті 60 Закону України Про міжнародне приватне право правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке немає спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Зі змісту наведеної норми можна дійти висновку, що якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2019 року у справі №553/703/18 (провадження №61-7956св19).

За правилами статті 63 Закону України Про міжнародне приватне право припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Судом встановлено, що 23 серпня 2003 року громадянин України ОСОБА_1 та громадянка Німеччини ОСОБА_4 у відділі реєстрації актів громадянського стану Новокаховського міського управління юстиції зареєстрували шлюб за актовим записом № 406. Прізвища чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу Граф та Граф, відповідно /а.с. 3/.

Неповнолітніх дітей сторони не мають.

Позивач зареєстрований та постійно проживає на території України, після укладення шлюбу сторони також проживали на території України до грудня 2004 року, про що в своїй позовній заяві зазначає позивач. Протилежного відповідачем не доведено.

Тому до спірних правовідносин слід застосувати норми сімейного законодавства України, як національного права держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, що узгоджується з положеннями статті 60 Закону України Про міжнародне приватне право.

В позовній заяві позивач вказує, що їх шлюб з відповідачем носить формальний характер, спільне проживання і збереження сім`ї неможливо. Заперечень відповідачем не надано.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З урахуванням конституційного права особи на шлюб за вільною згодою, суд вважає, що вимоги позивача правомірні, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між громадянином України ОСОБА_1 та громадянкою Німеччини ОСОБА_5 , зареєстрований 23 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Новокаховського міського управління юстиції за актовим записом № 406.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова