печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Московенку В.І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 .,

представника відповідача - Пасацької В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в особі державного виконавця Прищепи Алли Григорівни, Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про передачу майна стягувачу, про визнання незаконним акту про передачу майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності та повернення нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в особі державного виконавця Прищепи А.Г., публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» та просить визнати незаконною та скасувати постанову від 04 жовтня 2017 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, винесену державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Прищепою А.Г. у виконавчому провадженні № 51398518, визнати незаконним акт від 04 жовтня 2017 року про передачу майна стягувачу, складений державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Прищепою А.Г., визнати недійсним свідоцтво № 966 від 14 листопада 2017 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. про право власності, скасувати державну реєстрацію права власності за ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та повернути її у власність ОСОБА_2 , мотивуючи свої вимоги тим, що зазначені постанова та акт державного виконавця винесені з порушенням положень Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-18, оскільки дія мораторію поширюється на спірне майно, його реалізовано додержання процедури, а тому і свідоцтво про право власності видане, а відомості про державну реєстрацію права власності за ПАТ «Банк Кредит Дніпро» внесені нотаріусом передчасно.

Вислухавши представника позивача, який в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив задовольнити, представника відповідача ІІ, який проти задоволення позову заперечував та просив в його задоволенні відмовити, а відповідач І будучи належним чином повідомленим, уповноваженого представника в судове засідання не направив.

При розгляді справи по суті враховано приписи ч.ч. 1, 2 ст. 223 ЦПК України та не встановлено відповідних обмежень щодо неможливості її розгляду за даних обставин, а тому дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в порядку загального позовного провадження, суд, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2012 року, яке набрало законної сили 21 грудня 2012 року у справі № 2-416/11 задоволено частково позов ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та стягнуто на його користь з ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору № 161006-Л/1 від 16 жовтня 2006 року у розмірі 159 938,09 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 1 456 499,24 грн., судовий збір у розмірі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Також зазначеним рішенням суду, у рахунок погашення вимог ПАТ «Банк Кредит Дніпро» за договором № 161006-Л/1 від 16 жовтня 2006 року про надання кредитної лінії у розмірі 1 456 499,24 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 161006-І/1 від 16 жовтня 2006 року, укладеним між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М. і зареєстрованим у реєстрі за № 7945, шляхом продажу на прилюдних торгах квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 36,30 кв.м., що складається з однієї житлової кімнати площею 18,80 кв.м., яка належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 грудня 2002 року, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. і зареєстрованого в реєстрі нотаріуса за № 13426, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 10 січня 2003 року за реєстраційним № 2627. Початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації визначити на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_2 , а її зустрічний позов до ПАТ «Банк Кредит Дніпро», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краковецька А.М., про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними залишено без задоволення.

На виконання зазначеного рішення суду 07 червня 2016 року було видано виконавчі листи № 2-416/11, зокрема, але не виключно про стягнення з ОСОБА_2 суми у розмірі 1 458 319,24 грн., який пред`явлено до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві та постановою державного виконавця Удавіцької Є.В. відкрито виконавче провадження № 36615265, а постановою від 30 червня 2015 року повернуто стягувачу керуючись п. 9 ч. 1 ст. 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження», а також з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-18.

Наряду із цим слід зазначити, що у відповідності з положеннями п. 1 ч. 1 Закону № 1304-18 не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Повертаючи виконавчий лист № 2-416/11 у виконавчому провадженні № 36615265, державний виконавець зазначив, що в ході примусового виконання рішення встановлено використання майна боржником як місця свого постійного проживання. Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності боржника не знаходиться іншого нерухомого житлового майна, загальна площа майна на яке необхідно звернути стягнення за виконавчим документом не перевищує встановлену вказаним законом квадратуру. Згідно повідомлення Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України відсутні дані щодо місця роботи боржника, а також відкритих рахунків, а згідно повідомлення УДАІ міста Києва за ним не зареєстровано транспортних засобів.

В подальшому, 13 червня 2016 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Соболєвим А.Л. за заявою стягувача від 10 червня 2016 року відкрито виконавче провадження № 51398518 про звернення стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

Таким чином, із досліджених матеріалів справи та виконавчого провадження вбачається, що підстави для визнання незаконною та скасування постанови від 04 жовтня 2017 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, винесеної державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Прищепою А.Г. у виконавчому провадженні № 51398518, а також визнання незаконним акту від 04 жовтня 2017 року про передачу майна стягувачу, складеного державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Прищепою А.Г. відсутні, адже, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо їх невідповідності вимогам п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-18, з огляду на те, що вказаний закон не поширюється на правовідносини, які виникли між сторонами в силу наявності наданих відповідачем доказів того, що за боржником зареєстровано право власності на іншу житлову квартиру, що підтверджується відповіддю із Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради (а.с. 176-177).

Виходячи зі змісту ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідачами порушено права, свободи чи інтереси позивача. Спірна квартира перейшла у власність стягувача ОСОБА_3 на підставі та у спосіб передбачений законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст.ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, стороною позивача в судових засіданнях суду не надано жодних належних та допустимих доказів в обгрунтування позовних вимог щодо визнання недійсним свідоцтво № 966 від 14 листопада 2017 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. про право власності, скасування державної реєстрації права власності за ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та повернення її у власність ОСОБА_2 , не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовна заява не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в особі державного виконавця Прищепи Алли Григорівни, Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про передачу майна стягувачу, про визнання незаконним акту про передачу майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності та повернення нерухомого майна - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 лютого 2020 року.

Суддя В. А. Писанець