печерський районний суд міста києва
Справа №
26 травня 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Бусик О. Л.,
при секретарі судових засідань Дибі І. Б.
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Розвиток-2012»
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Розвиток-2012» про припинення трудових відносин, -
Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про припинення трудових відносин. В обґрунтування позову позивач вказував, що 16 січня 2018 року рішенням загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Розвиток-2012» (далі - ТОВ «Розвиток -2012) позивача з 17 січня 2018 року було призначено директором зазначеного товариства за сумісництвом. Зазначене рішення було прийнято єдиним учасником товариства - юридичною особою Комунікейшн Сістемс ІНК, зареєстрованого за законодавством Республіки Панама.
30 серпня 2019 року позивач подав заяву про звільнення з посади директора товариства за власним бажанням. Дану заяву позивач направив на юридичну адресу засновника товариства та самого товариства, а також на адреси його кінцевих бенефіціарних власників. Однак товариством не здійснено жодних дій щодо звільнення позивача, призначення нового директора та внесення відповідних даних про керівника до реєстру. З власної ініціативи позивач скликав загальні збори на 14 листопада 2019 року на 10:00 годин, про що склав відповідне повідомлення від 27 вересня 2019 року. Дане повідомлення було направлено товариству, його засновнику та його кінцевим бенефіціарним власникам. Однак ні учасник товариства ні його кінцеві бенефіціарні власники на збори не прибули, про що позивач склав акт.
Ураховуючи те, що товариство не здійснює дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення позивача з посади директора, у зв`язку з чим порушено право позивача на припинення трудових відносин та право на працю, позивач просив припинити трудові відносини з товариством та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою судді від 12 лютого 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення він не заперечує.
Відповідач про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся належним чином за адресою місцезнаходження юридичної особи відповідно до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що відповідає приписам частини десятої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, причини неявки свого представника суду невідомі, відзив та інші заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили.
Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно з протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Розвиток-2012» від 16 січня 2018 року ОСОБА_1 призначено директором товариства за сумісництвом з оплатою праці згідно штатного розпису та правом першого підпису фінансово-господарських документів товариства.
Наказом ТОВ «Розвиток-2012» від 17 січня 2018 року ОСОБА_1 вступив на посаду директора товариства.
30 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення за власним бажанням з посади директора товариства.
Зазначену заяву позивач направив на юридичну адресу товариства, засновника товариства «Комунікейшн Системс Інк» та адреси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - кінцевих бенефіціарних власників.
27 вересня 2019 року ОСОБА_1 направив власникам товариства повідомлення про скликання позачергових загальних зборів учасників на 14 листопада 2019 року щодо звільнення ОСОБА_1 від виконання обов`язків директора ТОВ «Розвиток-2012» у зв`язку із його звільненням за власним бажанням та призначення нового директора товариства.
14 листопада 2019 року ОСОБА_1 склав акт про те, що позачергові загальні збори учасників товариства скликані його директором на 10:00 годину не відбулися у зв`язку із неприбуттям на загальні збори єдиного учасника товариства.
За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя».
У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.
Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.
За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає.
Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб.
Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.
Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Звертаючись до суду з позовом, позивач просив припинити трудові відносини з ТОВ «Розвиток-2012» у зв`язку зі звільненням з посади директора за власним бажанням.
Крім того, відповідно до пункту 13 частини другої статті 9 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичну особу, про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.
У частині першій статті 25 цього Закону визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.
В указаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій.
Таким чином, оскільки відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між ОСОБА_1 і ТОВ «Розвиток-2012», суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин ОСОБА_1 та ТОВ «Розвиток-2012» на підставі частини першої статті 38 КЗпП України з внесенням відповідних відомостей у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача також сплачена ним при зверненні до суду сума судового збору у розмірі 840,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 8, 21, 43, 55, 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 22, 36, 38 Кодексу Законів про працю України, ст. ст. 5, 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 13, 81,141, 258, 263, 265, 273, 280-282, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Розвиток-2012» про припинення трудових відносин - задовольнити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Розвиток-2012» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 4 червня 2020 року.
Суддя О. Л. Бусик