Справа № 743/68/20
Провадження №2/743/122/20
16 червня 2020 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої-судді Павленко О.В., при секретарі Воєдило О.В.,
у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачка 18.09.2019 позичила у позивача грошові кошти в сумі 9000 грн у борг на строк до 10.10.2019. Факт передачі коштів відповідачці позивачем підтверджується її розпискою від 18.09.2019, підписаною останньою власноручно. Відповідачка зобов`язалася повернути кошти у повному обсязі своєчасно до 10.10.2019, а у разі недотримання цього зобов`язання - виплатити пеню у розмірі 1% від суми за кожен день прострочення. Проте відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання та борг добровільно не повернула. У зв`язку з чим позивач змушений звернутися за захистом своїх порушених прав у судовому порядку.
У судове засідання позивач та його представник - адвокат Переверзєв О.О. не з`явилися, надіславши клопотання, в якому просили розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила.
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16.06.2020 постановлено справу розглядати в заочному порядку.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.
З розписки від 18.09.2019, складеної відповідачкою ОСОБА_2 в с. Трудове, вбачається, що вона одержала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 9000 грн. та зобов`язалася їх повернути у повному обсязі своєчасно до 10.10.2019, а у разі недотримання цього зобов`язання - виплатити пеню у розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення.
У правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в Постанові ВСУ від 02.07.2014 року № 6-79цс14, визначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Обставина добровільного та власноручного написання розписки відповідачкою сторонами не оспорюється, що не підлягає доказуванню відповідно до ст. 81 ЦПК України.
З наведеного суд дійшов висновку, що розписка була написана відповідачкою для підтвердження факту отримання нею грошової суми та укладення договору позики.
Як визначено в ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як вбачається з матеріалів справи, після настання визначених сторонами дати, відповідачка грошові кошти у повному обсязі позивачу у визначений борговим документом строк не повернула, отже свого обов`язку щодо виконання боргових зобов`язань не виконала.
Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлені строки і боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Згідно ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 1 статті 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
З розписки 18.09.2019, складеної відповідачкою ОСОБА_2 в с. Трудове, вбачається, що розмір пені, у випадку невиконання основного зобов`язання становить 1% від суми боргу за кожен день прострочення.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно положень ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Договором про надання правничої допомоги від 11.01.2020 підтверджено факт надання адвокатським об`єднанням «РЯБІН, ПЕРЕВЕРЗЄВ та ПАРТНЕРИ» в особі старшого партнера - адвоката Переверзєва О.О. правової допомоги ОСОБА_1 .
Згідно акту прийняття-передачі наданих послуг судових витрат та квитанцією до прибуткового касового ордера від 13.01.2020, вбачається, що ОСОБА_1 сплатив АО «РЯБІН, ПЕРЕВЕРЗЄВ та ПАРТНЕРИ», згідно договору від 11.01.2020, 3000 грн.
Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача, понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 840 грн 80 коп.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 265, 268, 282 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за розпискою - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір, в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.
Повне заочне рішення складено 16 червня 2020 року.
Заочне рішення може бути переглянуто Ріпкинським районним судом за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ріпкинський районний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Павленко