№ 201/430/17
провадження 2/201/199/2020
УХВАЛА

22 грудня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, треті особи Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», Уповноважені особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «ПриватБанк» Шевченко Андрій Миколайович, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів і збитків, визнання протиправними і скасування рішень та наказу, визнання недійсним договору про придбання акцій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 січня 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідачів АТ «Комерційний банк «ПриватБанк», Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України про стягнення грошових коштів і збитків, визнання протиправними і скасування рішень та наказу, визнання недійсним договору про придбання акцій, провадження по цій справі було відкрито та призначено проведення судового засідання, позовні вимоги змінювалися, неодноразово доповнювалися і уточнювалися. Справа по суті не слухалася, виносилися ухвали, розглядаються клопотання, спір по суті не вирішено.

В судове засідання від представників відповідачів Національного банку України і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшло клопотання про закриття провадження в справі по частині позовних вимог позивача через не можливість розгляду справи в межах цивільного судочинства, оскільки наявний спір, підсудний суду адміністративної юрисдикції і відсутній предмет спору в цій частині, про що свідчить і судова практика.

З`ясувавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та заяви представників відповідачів, суд вважає за можливе задоволення клопотання та закриття провадження в справі в частині, виходячи з наступного.

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, відсутній предмет спору.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. На час вирішення питання про відкриття провадження у справі процесуальне законодавство містило критерії розмежування справ за предметною та суб`єктною підсудністю відповідно до ЦПК України, КАС України та Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) у редакції від 03 жовтня 2017 року.

Клопотання про закриття провадження в справі виникло через уточнення позивачем своїх вимог і зміну предмету позову, вказану заяву судом прийнято до розгляду - про зміну предмету позову. В цій заяві ОСОБА_1 про зміну предмету позову позивач, зокрема серед іншого, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Комісії національного банку України з питань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами від 13 грудня 2016 року № 105 «Про визначення осіб пов`язаними: ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Рішення Комісії № 105) в частині, що стосується ОСОБА_1 ..

З огляду на зазначене, Національний банк України та ФГВФО і подають до суду клопотання про закриття провадження у справі № 201/430/17 у частині, що стосується оскарження рішень комісії та інш., а в цій частині - що стосується ОСОБА_1 , з огляду на зазначене.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України є центральним банком України, особливим вентральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України при здійсненні банківського нагляду має право визначати пов`язаними з банком особами фізичних та юридичних осіб, зазначених у пунктах 1-9 частини першої цієї статті, за наявності ознак, визначених у нормативно - правових актах Національного банку України, з урахуванням характеру взаємовідносин, операцій та наявності інших зв`язків із банком.

Зокрема, рішенням Комісії Національного банку України з питань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами від 13 грудня 2016 року № 105 «Про визначення осіб пов`язаними з ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 визначено пов`язаною із ПАТ КБ «ПриватБанк» особою. Отже, при прийняття Рішення Комісії, Національним банком України як суб`єктом владних повноважень було реалізовано свої владно-управлінські повноваження, визначені статтею 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Водночас, відповідно до частини першої статі 79 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк або інші особи, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку України, мають право оскаржити в суді в установленому законодавством порядку рішення, дії або бездіяльність Національного банку України чи його посадових осіб.

Згідно частини першої статті 19 ЦПК України Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема щодо спорів фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів: економ встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, враховуючи викладене, суд цивільної юрисдикції не має права оцінювати законність, обгрунтованість Рішення Комісії № 105, оскільки дослідження правових підстав для визначення особи пов`язаною, знаходиться поза межами повноважень судів цивільної юрисдикції, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Зазначене в тому числі підтверджується практикою Верховного Суду.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суд.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 201/477/17 зазначає, що суди не звернули увагу на доводи Національного банку України, що «безпосередньо дослідження вищевказаних правових підстав для визначення особи пов`язаною, знаходиться поза межами повноважень судів цивільної юрисдикції, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а з таким позовом до суб`єкта владних повноважень до адміністративного суду позивач не звертався».

Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 201/475/17 зазначає, що суди не звернули увагу на доводи Національного банку України, що «безпосередньо дослідження вище вказаних правових підстав для визначення особи пов`язаною, заходиться поза межами повноважень судів цивільної юрисдикції, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а з таким позовом до суб`єкта владних повноважень у зазначеному порядку позивач не звертався».

Наведені правові висновки сформульовані у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 61-397св18. Підстав відступити від правових висновків щодо застосування норм у подібних правовідносинах під час розгляду цієї справи Верховним Судом не встановлено.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю хвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже у ОСОБА_1 наявний статус пов`язаної з ПАТ КБ «ПриватБанк» особи на момент прийняття Рішення Комісії № 105.

Щодо рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та наказів уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2020 року у справі № 826/20221/16 при розгляді спору у схожих правовідносинах зазначила: п. 88. Провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про оскарження рішень та наказі ФГВФО не направлене на поновлення (і не здатне поновити) права позивачів незалежно від юрисдикції суду. 90. Спір у цій частині не підлягає судовому розгляду в суді жодної юрисдикції.

Отже, провадження у справі № 201/430/17 у частині позовних вимог ОСОБА_1 4, 5, 6, 8, 9 повинно бути закритим, оскільки Рішення Комісії № 105, по яким є спір у цій частині не підлягає судовому розгляду в суді жодної юрисдикції.

Таким чином, заявлене клопотання про закриття провадження у цій справі у частині позовних вимог ОСОБА_1 стосується наступного: визнання протиправним та скасувати рішення Комісії Національного банку України з питань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із пов`язаними особами від 13 грудня 2016 року № 105 «Про визначення осіб пов`язаними з ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині, що стосується ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування рішення Виконавчої дирекції Фонду кантування вкладів фізичних осіб «Про погодження умов придбання акцій додаткової емісії неплатоспроможності банку ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20 грудня 2016 року № 2887 в частині, що стосується прав та інтересів ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування рішення Виконавчої дирекції Фонду гаптування вкладів фізичних осіб «Про здійснення розрахунково-касового обслуговування під час тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20 грудня 2016 року № 2891 в частині, що стосується прав та інтересів ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «ПриватБанк» Соловйової Н.А. «Про перерахування коштів пов`язаних осіб» від 21 грудня 2016 року № 44 в частині, що стосується прав та інтересів ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про погодження умов продажу неплатоспроможного у ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20 грудня 2016 року № 2893 в частині, що стосується та інтересів ОСОБА_1 ..

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, закриття провадження в справі за заявою позивача з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Приймаючи до уваги вказане, суд приходить до висновку про те, що право представників вказаних відповідачів і їх повноваження на таке клопотання є, клопотання не порушує інтереси учасників справи та інших осіб, тому суд вважає можливим клопотання задовольнити і провадження по справі у вказаній частині вимог закрити.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ст. 182, 200, 222, 256, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, треті особи Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», Уповноважені особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «ПриватБанк» Шевченко Андрій Миколайович, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів і збитків, визнання протиправними і скасування рішень та наказу, визнання недійсним договору про придбання акцій в частині вимог про визнання протиправними і скасування рішень та наказу, визнання недійсним договору про придбання акцій: визнання протиправним та скасувати рішення Комісії Національного банку України з питань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із пов`язаними особами від 13 грудня 2016 року № 105 «Про визначення осіб пов`язаними з ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині, що стосується ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про погодження умов придбання акцій додаткової емісії неплатоспроможності банку ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20 грудня 2016 року № 2887 в частині, що стосується прав та інтересів ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про здійснення розрахунково-касового обслуговування під час тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20 грудня 2016 року № 2891 в частині, що стосується прав та інтересів ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «ПриватБанк» Соловйової Н.А. «Про перерахування коштів пов`язаних осіб» від 21 грудня 2016 року № 44 в частині, що стосується прав та інтересів ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про погодження умов продажу неплатоспроможного у ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20 грудня 2016 року № 2893 в частині, що стосується та інтересів ОСОБА_1 - закрити.

Ухвала набрала законної сили 22 грудня 2020 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -