16.06.2020 227/5204/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хоменко Д.Є.

за участю секретаря судового засідання Дзюба Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розділ квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка є об`єктом їх спільної сумісної власності, та просив визнати право власності на квартиру за кожним по 1/2 частині.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 22.05.2010 року по 27.11.2014 року перебував в офіційному шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 і проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу відповідач залишалася проживати за вказаною адресою. Угода про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю не досягнуто. Вказана квартира була придбана за час перебування у шлюбі, а саме 18.06.2012 року. Вартість квартири складає 61321,00 грн. та відповідно до договору купівлі-продажу є спільною сумісною власністю. У зв`язку з викладеним позивач вирішив звернутися до суду з позовом про розподіл зазначеної квартири, як спільного майна подружжя. Тому просив визнати право власності на квартиру за кожним по 1/2 частині.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2020 року, який був проведений на підставі розпорядження в.о.керівника апарату Добропільського міськрайонного суду №51 від 05.02.2020 року, вищевказана цивільна справа була передана на розгляд судді ОСОБА_3 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Карамян Е ОСОБА_4 не з`явились, але від адвоката на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов просиві задовольнити повністю. Також в матеріалах справи мається заява позивача про розгляд справи без його участі, яка була подана до суду разом з позовною заявою.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала проти задоволення позову та розділу квартири по 1/2 частині їй та позивачу.

Таким чином, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи.

Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч.4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що сторони 22.05.2010 року по 27.11.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27.11.2014 року, рішення набрало законної сили 09.12.2014 року (а.с.8).

З копії договору купівлі-продажу від 18.06.2012 року вбачається, що ОСОБА_1 придбав у спільну сумісну власність подружжя квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 44,5 кв.м. (а.с.10).

З копії витягу про державну реєстрацію прав, реєстраційний номер 13641205 від 06.07.2012 зазначено ОСОБА_1 власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Відповідно до звіту від 08.11.2019 року, про оцінку майна двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 вартість зазначеної квартири складає 61321,00 грн., вартість 1/2 частини квартири дорівнює 30660,50 грн. (а.с.18-27).

Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного.

Главою 8 Сімейного кодексу України регулюється право спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зі змісту п.п.23,24 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»(далі за текстом- постанова Пленуму ВСУ) вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 Сімейного кодексу.

Суд враховує, що придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювалось в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, крім того у договорі купівлі-продажу квартири від 18.06.2012 року зазначено, що квартира купується у спільну сумісну власність подружжя.

Отже, судом встановлено, що спірна квартира була придбана сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі та згідно зі ст.60 СК України має вважатися та вважається спільним сумісним майном подружжя.

На підставі викладеного та у зв`язку з визнанням відповідачем позову, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , про визнання права власності на 1/2 частку квартири за кожною із сторін та виділення на їх користь такої частки, підлягають задоволенню.

Що стосується розподілу судових витрат, суд погоджується з вимогою позивача про розподіл таких витрат між сторонами, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 384,20 грн.

Керуючись ст.ст. 60, 63, 69-71 СК України, ст.ст. 4, 12, 76-83, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розділ майна задовольнити.

Виділити та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.п.н. НОМЕР_1 ), на праві приватної власності 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 30660 грн. 50 коп.

Виділити та визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві приватної власності 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 30660 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення шляхом подання скарги до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право, відповідно до ч.2 ст.354 ЦПК України, на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Копію рішення направити сторонам.

Надруковано власноручно в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Д.Є. Хоменко