ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/594/20 Номер провадження 22-ц/814/2514/20Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2020 року (ухвалене суддею Стрюк Л.І., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування позовних вимог зазначила, щоу період з 04.02.2012 року по 03.04.2014 року позивач перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є ОСОБА_2 . Посилаючись на те, що відповідач не займається вихованням сина та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо нього.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2020 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки судом неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема вказує, що відповідач відмовляється від свого обов`язку утримувати дитину, аліменти платить не регулярно, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками відносно сина. Докази наявності минулих значних сум заборгованості по аліментах суд не прийняв за належне. Крім того, посилається на те, що суд першої інстанції необгрунтовано взяв до уваги висновок Органу опіки і піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що висновок та рішення органу опіки та піклування є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Тому вважає, що рішення опікунської ради як колегіального консультативно-дорадчого органу, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов`язків характер.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи були присутні представник апелянта та відповідач, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з?явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з?явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , а ОСОБА_5 його матір`ю. Згідно з довідкою Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №33 Чернігівської міської ради Чернігівської області від 26.02.2020 року №01-24/59 ОСОБА_2 контакту з учителями школи не підтримує, батьківські збори не відвідує.

Відповідно до повідомлення Полтавського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) від 09.09.2020 року заборгованість по виконавчому провадженню №60824823 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання ОСОБА_3 відсутня; на депозитний рахунок відділу 04.09.2020 року надійшли кошти в сумі 13344,82 грн., які 08.09.2020 року перераховані стягувачу (а.с.146).

Згідно з висновком №01-18/452 від 07.10.2020 року служба у справах дітей райдержадміністрації вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено фактів свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, а також того, що позбавлення його батьківських прав забезпечуватиме найкращі інтереси дитини. Тому, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, та беручи до уваги висновок служби у справах дітей про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 Сімейного кодексу (СК) України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (CASE OF HUNT v. UKRAINE,№ 31111/04,§ 57, 58, ЄСПЛ, 07 грудня 2006 року).

Так, у відзиві на позов відповідач заперечував проти позбавлення батьківських прав, та сплатив заборгованість по аліментах, що свідчить про його інтерес до дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

У частині шостій статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що прийнятий до уваги висновок Органу опіки і піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є є обгрунтованим, та не містить об`єктивних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав (а.с. 173-174).

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключним і надзвичайним способом впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Необхідності у позбавленні відповідача батьківських прав через ненадання їм дозволу на виїзд дитини за кордон та у зв`язку із наявністю аліментної заборгованості, немає. Установлені судом першої інстанції обставини справи не свідчать про винну поведінку відповідача та про свідоме нехтування ним своїми обов`язками.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Тому, враховуючи вищевказані докази в їх сукупності суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що відповідач заперечує проти позбавлення батьківських прав, та сплатив заборгованість по аліментах і цей факт свідчить про його інтерес до дитини, тому суд першої інстанції вірно зазначив, що позбавлення відповідача батьківських прав не відповідає інтересам дитини, та прийшов до правильного висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 01 грудня 2020 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ Т.В. Одринська_______________ О.О. Панченко