Провадження № 4-с/161/57/20
У Х В А Л А

13 листопада 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі Самсонюк Ю.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Першого відділу ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції України (м. Львів) щодо відмови в припиненні арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся в суд із скаргою на дії Першого відділу ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції України (м. Львів) щодо відмови в припиненні арешту майна.

Скаргу обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні Першого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області, правонаступником якого є Перший відділ ДВС у місті Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), перебувало виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа № 1-533, виданого 21.11.1996 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, на примусове виконання цивільного позову в кримінальній справі про його обвинувачення.

Зазначене виконавче провадження було повернуто 13.12.2009 року на стягувачу.

ОСОБА_1 звернувся до Першого відділу ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції України (м. Львів) щодо надання відомостей про перебування у провадженні ВДВС вищевказаного виконавчого провадження щодо нього, а у випадку наявності такого виконавчого провадження, надати копій документів, на підставі яких здійснюється стягнення.

Відповідно до листа Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) за вих. № 53806 від 19.06.2020 року, на примусовому виконанні не перебувають відкриті виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_1 .

Заявник вважає, що наявність вищевказаного арешту порушує його майнові права на розпорядження належним йому майном та у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу Перший відділ ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції України (м. Львів) повинен був припинити обтяження майна боржника.

Просить суд зобов`язати Перший відділ ДВС у місті Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з належного йому майна (1/3 частка в квартирі, адреса: АДРЕСА_1 ) та заборону на його відчуження, накладений постановою ВДВС ЛМУЮ, вих. № 44428 від 16.12.2004 року.

В судове засідання представник заявника ОСОБА_2 не з`явилась, подала письмову заяву про розгляд скарги без її участі за наявними матеріалами. Скаргу підтримала, з підстав в ній зазначених та просила суд задовольнити.

Представник Першого відділу ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції України (м. Львів) в судове засідання не з`явився, проте належним чином повідомлявся про час та місце розгляду скарги. Про причини неявки суд не повідомив.

Суд вважає за можливе розглядати скаргу без участі представника заявника та Першого відділу ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції України (м. Львів) за наявними матеріалами справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що скарга підставна та підлягає до задоволення.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Першого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області, правонаступником якого є Перший відділ ДВС у місті Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), перебувало виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа № 1-533, виданого 21.11.1996 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, на примусове виконання вироку суду від 21.11.1996 року в частині цивільного позову в кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, чинній на дату накладення арешту; далі Закон № 606-XIV) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно ст. 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Законузаходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт. У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску разом із звітом державного виконавця про його використання. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Так, судом встановлено, що 30.12.2009 р. виконавчий лист було повернуто стягувачу.

В подальшому виконавчий лист № 1-533, виданий 21.11.1996 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області до примусового виконання не пред`являвся.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 215002632 від 04.07.2020 року на належну ОСОБА_1 1/3 частку в квартирі, адреса: АДРЕСА_1 ) на підставі постанови ВДВС ЛМУЮ, вих. № 44428 від 16.12.2004 року накладено арешт (а.с. 7)

05.10.2016 р. набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 47 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до пункту 7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Частиною 5 статті 59 Закону № 1404-VIII визначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII).

Як встановлено судом, виконавче провадження було повернуто стягувачу.

Крім того, відповідно до листа Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) за вих. № 53806 від 19.06.2020 року, на примусовому виконанні не перебувають відкриті виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає за необхідне скаргу ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259 ч. 6, 447-451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу задовольнити.

Зобов`язати Перший відділ ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з належного ОСОБА_1 майна (1/3 частка в квартирі, адреса: АДРЕСА_1 ) та заборону на його відчуження, накладений постановою ВДВС ЛМУЮ, вих. № 44428 від 16.12.2004 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного А.В.Олекесюк