Справа № 372/2966/18 Головуючий 1 інстанція- Потабенко Л.В.
Проваження № 22-ц/824/3846/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 лютого 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 05 грудня 2019 року у справі за скаргою боржника ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність посадових осіб Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, стягувач: ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення, дії та бездіяльність заступника начальника та державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області, яку мотивував тим, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 січня 2019 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки заробітку щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи із ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дане рішення суду він виконує добровільно і сплачує аліменти.

Вказував, що 04 липня 2019 року йому стало відомо про наявність виконавчого провадження № 58776151 в Обухівському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Київській області з виконання рішення суду про стягнення аліментів, в якому державними виконавцями вчинено ряд неправомірних дій та рішень. Зокрема, на підставі виконавчого листа № 2-309/19 про стягнення аліментів, виданого 26 лютого 2019 року Обухівським районним судом Київської області, заступник начальника Обухівського міськрайонного відділу ДВС Гаврилюк О.С. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, яку він не отримував і яка не направлялася йому рекомендованою кореспонденцією, що суперечить ст.28 Закону України «Про виконавче провадження». 18 червня 2019 року заступником начальника Обухівського міськрайонного відділу ДВС Гаврилюком О.С. затверджено довідку-розрахунок, згідно якої він є боржником зі сплати аліментів, що не відповідає дійсності, бо він добровільно виконує дане рішення і не має боргу, окрім того, до заборгованості помилково включено борг за жовтень 2018 року щодо негайного виконання рішенняв частині платежу за один місяць, який сплачений ним добровільно. Неправдиві

- 2 -

відомості про наявність боргу, вказані у довідці-розрахунок від 18 червня 2019 року стали підставою для винесення державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу ДВС Балабан В.В. постанови від 24 червня 2019 року про арешт коштів боржника, якою неправомірно накладено арешт на його рахунки як фізичної особи-підприємця.

У зв`язку із наведеним просив визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Обухівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Гаврилюка О.С. щодо його неналежного повідомлення про винесення постанови від 03 квітня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 58776151; визнати неправомірними дії заступника начальника Обухівського міськрайонного ВДВС Гаврилюка О.С. та державного виконавця цього ж відділу Балабан В.В. із складання та затвердження довідки-розрахунку від 18 червня 2019 року; зобов`язати заступника начальника Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Гаврилюка О.С. скасувати довідку-розрахунок від 18 червня 2019 року; визнати неправомірною постанову державного виконавця Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Балабан В.В. про арешт коштів боржника від 24 липня 2019 року у ВП №58776151 та зобов`язати державного виконавця Балабан В.В. скасувати вказану постанову.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 05 грудня 2019 року скаргу задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність заступника начальника Обухівського міськрайонного відділу ДВС Гаврилюка О.С. щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 про винесення постанови від 03 квітня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 58776151. У задоволенні решти скарги відмовлено.

Не повністю погоджуючись із ухвалою, боржник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у скарзі та ухвалити нове рішення, яким задоволити його скаргу в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована тим, що вірно визнавши неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо неналежного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, суд прийшов до помилкового висновку про правомірність решти дій виконавців як по складанню довідкри-розрахунку щодо боргу, так і винесення постанови від 24 червня 2019 року про арешт коштів боржника. Суд не врахував, що у зв`язку із відсутністю у нього відомостей про відкриття виконавчого провадження він не мав змоги подати документи про добровільну сплату аліментів, що у свою чергу свідчить прьо неправомірність дій та постанов.

Ухвала суду в частині задоволення скарги учасниками не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Учасники справи не скористалися правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

В суді апеляційної інстанції боржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Сєдов І.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області в частині відмови як незаконну.

Стягувач ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Державні виконавці Гаврилюк О.С. та Балабан В.в. належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнямм про вручення судових повісток, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду

- 3 -

першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 лютого 2019 року Обухівським районним судом Київської області було видано виконавчий лист № 2-309/19 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 народженння і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частки заробітку щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи із ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03 квітня 2019 року заступник начальника Обухівського міськрайонного відділу ДВС Гаврилюк О.С. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 58776151 за вказаним виконавчим листом.

18 червня 2019 року заступник начальника Обухівського міськрайонного відділу ДВС Гаврилюк О.С. затвердив складену державним виконавцем Балабан В.В. довідку-розрахунок, згідно якої борг ОСОБА_1 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 за період із жовтня 2018 року по травень 2019 року включно становить 31869 грн.

З огляду на наявність заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 31869 грн. державний виконавець Балабан В.В. виніс постанову від 24 червня 2019 року про арешт коштів боржника, якою наклав арешт на грошові кошти на рахунках боржника у АТ «ОТП Банк», АТ КБ «Приватбанк» та АТ КБ «Правекс-банк».

- 4 -

Також, судом встановлено, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 квітня 2019 року у встановленому законом порядку рекомендованим відправіленням боржнику не направлялася і він її не отримував, про наявність виконавчого провадження дізнався лише 04 липня 2019 року.

Окрім того, судом встановлено, що на виконання рішення суду позивачем 15 березня 2019 року сплачено коштів на загальну суму у розмірі 9057,50 грн., з яких в тому числі сплачено кошти за виконавчим провадженням № 58181279 щодо негайного виконання рішення суду про стягнення аліментів за один місяць на підставі виконавчого листа № 372/2966/18, виданого Обухівським районним судом Київської області 22 січня 2019 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи скаргу частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що державним виконавцем не дотримані вимоги Закону України «Про виконавче провадження» щодо направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням.

При цьому суд вірно виходив з того, що копії наданих державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження не містять жодного підтвердження про відправлення постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом на адресу боржника, що є порушенням вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 ч.9 ст.71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відмовляючи у задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дій заступника начальника Обухівського міськрайонного ВДВС та державного виконавця цього ж відділу із складання та затвердження довідки-розрахунку від 18 червня 2019 року та зобов`язання скасувати цю довідку, суд першої керувався тим, що при складанні довідки-розрахунку та її затвердженні державні виконавці діяли в межах своїх повноважень та відповідно до закону, а тому відсутні правові підстави для визнання їх дій неправомірними.

При цьому суд виходив з того, що оспорення розміру боргу, вказаного у довідці розрахунку має відбуватися у порядку позовного провадження.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч.3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Таким приписам закону кореспондуються п.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮ України від 02 квітня 2012 року, згідно якого виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Оскільки державні виконавці Гаврилюк О.С. та Балабан В.В., дії яких оскаржуються, склали та затвердили розрахунок заборгованості по аліментам у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, в тому числі у встановлений законом строк повідомили

- 5 -

сторони виконавчого провадження про вчинену виконавчу дію, що свідчить про дотримання ним вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні скарги в цій частині.

Також колегія суддів погоджується із ухвалою суду в частині відмови у визнанні неправомірною постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 24 червня 2019 року та зобов`язання її скасувати.

Відмовляючи у скарзі суд вірно виходив з того, що державним виконавцем було вжито заходи необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і накладено арешт на майно боржника у відповідності до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на момент накладення арешту за постановою державного виконавця рішення суду боржником не виконувалося в повному обсязі.

Зокрема, судом встановлено, що після ухвалення рішення, ОСОБА_1 рішення добровільно не виконував, в тому числі в частині його негайного виконання. Станом на час подання карги платежі на його виконання вчинені боржником 15 березня 2019 року на загальну суму 9057,50 грн., яка в тому числі включає і виконавчий лист в частині негайного виконання.

Водночас борг за аліментами, вказаний у довідці-розрахунку від 18 червня 2019 року, становить 31869 грн., що є явно неспівмірним із сплаченою боржником сумою і у свою чергу свідчить, що дії виконавця цілком узгоджуються з метою виконавчого провадження і відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги про неправомірність дій виконавців як по складанню довідки-розрахунку щодо боргу, так і винесення постанови від 24 червня 2019 року про арешт коштів боржника, оскільки суд не врахував, що у зв`язку із відсутністю у боржника відомостей про відкриття виконавчого провадження він не мав змоги подати документи про добровільну сплату аліментів, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з наступних підстав.

По-перше, відмовляючи у задоволенні скарги в цій частині суд першої інстанції правильно врахував те, що довідка складена та затверджена державними виконавцями, дії яких оскаржуються, відповідно до їх повноважень та у спосіб, передбачений законом.

По-друге, згідно ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Відповідно до роз`яснень п.26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами ст.74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою КМ України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості. Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Як вбачається зі скарги на дії державних виконавців, так і з апеляційної скарги на ухвалу суду, боржник ОСОБА_1 фактично не погоджується з розміром заборгованості,

- 6 -

визначеним державним виконавцем у довіці-розрахунку, затвердженій 18 червня 2019 року, посилаючись на те, що він добровільно сплачує аліменти і у нього відсутня заборгованість, про що прямо вказує у скарзі. Це ж підтвердив його представник в суді апеляційної інстанції вказавши про незгоду із розміром боргу.

Наведене у свою чергу свідчить про те, що між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні, який підлягає розгляду у позовному провадженні, про що вірно зазначив суд першої інстанції в ухвалі.

Відхиляючи даний довід колегія суддів враховує, що після звернення боржника у липні 2019 року до Обухівського відділу ДВС державними виконавцями складено та звтверджено 07 серпня 2019 року нову довідку-розрахунок, яка враховує проведені боржником виплати.

Доводи апеляційної скарги щодо неправмірності дій державного виконавця по винесенню постанови від 24 червня 2019 року про арешт коштів боржника, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані, оскільки, посилаючись на незаконність постанови про арешт коштів, боржник ОСОБА_1 не надав ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції доказів, що станом на момент винесення постанови 24 червня 2019 року заборгованість по сплаті аліментів у нього відсутня.

Як вище вказувалося боржником 15 березня 2019 року добровільно сплачено борг по аліментам в розмірі 9057,50 грн., а за довідкою-розрахунком від 18 червня 2019 року, борг становить 31869 грн.

При цьому намагання боржника пов`язати винесення державним виконавцем постанови про арешт коштів виключно із складанням 18 червня 2019 року довідки-розрахунку недоречні, оскільки арешт накладений державним виконавцем у зв`язку із наявністю у ОСОБА_1 боргу по сплаті аліментів, наявність якого, навіть в іншому розмірі ніж зазначено у довідці-розрахунку (наприклад меншому), боржником не спростовано.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційнускаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 05 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: