ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/241/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/3021/19 Категорія: 301030500 Демчик Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Центрального ВДВС ЧМУЮ, ПАТ «ВТБ Банк» про звільнення майна з-під арешту.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що звернувшись до приватного нотаріуса вона отримала витяг про право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис від 6 червня 2013 року про накладення арешту на житловий будинок за вказаною адресою, який на момент винесення запису належав їй на праві приватної власності відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку від 18 лютого 2011 року, укладеного між нею та ОСОБА_3 .

Відповідно до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис внесений на підставі постанови від 23 квітня 2013 року Центрального відділу державної виконавчої служби в рамках виконавчого провадження № 31805508 про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованості у сумі 951520 грн. 18 коп.

Позивачка з посиланням на положення статті 722, ч. 3 статті 334 ЦК України, а також на пункт 7 Договору дарування від 18 лютого 2011 року вважає, що на час винесення постанови про накладення арешту на майно, вона була власником вказаного будинку, тому просила зняти арешт та заборону на відчуження домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , накладений постановою ЦВ ДВС Черкаського МУЮ від 23 квітня 2013 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що позивачка не надала доказів на підтвердження того, що станом на час звернення до суду із позовом та на час розгляду справи, вона є власником спірного будинковолодіння, оскільки її право власності за договором дарування від 18 лютого 2011 року не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Мовчан О.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на підстави набуття позивачкою права власності на будинковлодіння по АДРЕСА_1 , викладені у позовній заяві.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення, що переглядається, відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частин 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 лютого 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування жилого будинку з надвірними спорудами та з незавершеним будівництвом в АДРЕСА_1 (а.а. 10).

Згідно з п. 7 Договору право власності на зазначене майно у обдаровуваного виникає з моменту його прийняття. Обдаровуваний свідчить, що подарунок приймає. Прийняттям подарунка вважатиметься одержання оригінального примірника цього Договору після його підписання та нотаріального посвідчення.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 01 квітня 2019 року, яка знаходиться в матеріалах справи, право власності на житловий будинок з незавершеним будівництвом в АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_3 15 листопада 2007 року на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2007 року; договору купівлі-продажу № 891 від 17 лютого 2001 року (а.с. 8).

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 23 квітня 2013 року накладено арешт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить боржнику ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 31805508 (а.с. 9).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частиною 2 статті 719 ЦК України визначено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з частинами 1, 4 статті 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Частиною 1 статті 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Статтею 334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 Закону, в редакції чинній на час укладення договору дарування, державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до статті 4 Закону, в редакції чинній на час укладення договору дарування, право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, підлягає обов`язковій державній реєстрації.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 вказано, що право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК України), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін.

Для набуття набувачем права власності на майно передбачена наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК України випадках - нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках - державна реєстрація.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачка не набула права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 18 лютого 2011 року, у зв`язку із відсутністю державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на вказаний будинок у встановленому законом порядку

Посилання скаржниці на те, що вона не звернулась до відповідних державних установ для реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, оскільки керувалась роз`ясненнями нотаріуса та змістом нотаріально посвідченого договору дарування, є безпідставними та не відміняють встановлений законом порядок набуття права власності на нерухоме майно.

Крім того, у Договорі дарування від 18 лютого 2011 року вказано, що відповідно до статті 182 ЦК України право власності на зазначене майно підлягає державній реєстрації у комунальному підприємстві «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 10 зворот). Доказів такої реєстрації права власності позивачкою не надано.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З огляду на викладене, вірно встановивши, що позивачкою не надано доказів набуття нею права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виніс законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про звільнення майна з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця у рамках виконавчого провадження № 31805508.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 слід відмовити, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2019 року - залишити без змін.

Керуючись статтями 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про звільнення майна з-під арешту, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Повний текст постанови складений 20 лютого 2020 року.