ПОСТАНОВА

іменем України

24 листопада 2020 року м. Кропивницький

справа № 401/1181/20

провадження № 22-ц/4809/1531/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Черненка В.В.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2020 рокуускладі судді Макарової Ю.І.,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

28 вересня 2020 року ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , звернулася в суд із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на нерухоме майно, а саме на земельні ділянки, які належать відповідачу ОСОБА_2 . Заяву обґрунтовано тим, що позивач звернувся із позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в сумі 209249 грн. 30 липня 2020 року було відкрито провадження за вказаним позовом. Посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, просив суд накласти арешт на нерухоме майно, а саме на земельні ділянки, які належать відповідачу ОСОБА_2 .

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що заявником не було надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених у ч.2 ст.149 ЦПК України. Судом першої інстанції не було встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Крім того, матеріали справи не містять грошової оцінки земельних ділянок, що унеможливлює визначення судом питання щодо співмірності заходів забезпечення позову із позовними вимогами.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просила оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. Посилається на те, що недобросовісні дії відповідача можуть істотно ускладнити і навіть унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Сторони та третя особа у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, своїх представників не направили. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою сина (а.с.78). Колегія суддів визнала клопотання необгрунтованим, оскільки не підтверджено жодними належними доказами, та постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності належним чином повідомлених сторін та третьої особи на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

28 вересня 2020 року ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , звернулася в суд із заявою про забезпечення позову у справі, а саме про накладення арешту на нерухоме майно земельні ділянки, які належать відповідачу ОСОБА_2 на праві власності (а.с.2-7).

На підтвердження належності відповідачу земельних ділянок, на які представник просить накласти арешт, додано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна щодо суб`єкта від 24 вересня 2020 року (а.с.8-17).

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факт, що невжиття саме таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а з наданої позивачем інформації не вбачається вартість нерухомого майна, що унеможливлює вирішення питання щодо співмірності заходів забезпечення позову із позовними вимогами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що ненакладення арешту на вказані ним земельні ділянки може призвести до відчуження таких, а як наслідок - неможливості чи утруднення виконання майбутнього судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивачів, не заслуговують на увагу, оскільки не доведені належними та допустимими доказами.

На думку колегії суддів заходи забезпечення, про вжиття яких просив позивач, жодним чином не стосуються предмету спору. Позивачем по справі не обґрунтовано належним чином необхідність застосування забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на земельні ділянки відповідача.

Крім того, позивачем не зазначено вартість земельних ділянок, на які він просить накласти арешт, та чи співмірна ця вартість земельних ділянок ціні позову.

Апеляційний суд звертає увагу, що заявлений позивачем захід забезпечення позову передбачає припинення будь-якої діяльності відповідачем із земельними ділянками, що є недопустимим.

Враховуючи наведені вище обставини вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, а також те, що позивачем належним чином не обґрунтовано необхідність застосування виду забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, не зазначено вартість майна, та чи співмірна ця вартість ціні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , залишити без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2020 рокубез змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2020 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова В.В. Черненко