Провадження № 4-с/161/16/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі : головуючого судді - Кирилюк В.Ф.

секретаря Самолюк І.М.

з участю: представника скаржника ОСОБА_1

представників боржника Овчарова А.В., Войдюка Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку скаргу Хохлова ОСОБА_2 , який діє в інтересах стягувача ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Грицені Ганни Геннадіївни,-

В С Т А Н О В И В:

Хохлов В.О., який діє в інтересах стягувача ОСОБА_3 , звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Грицені Г.Г. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 51355913 відносно боржника ОСОБА_4 по виконанню виконавчого листа № 161/13402/19, виданого Луцьким міськрайонним судом 02.06.2016 року.

Одночасно, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Грицені Г.Г. про закінчення виконавчого провадження ВП № 51356202 відносно боржника ОСОБА_5 по виконанню виконавчого листа № 161/13402/19, виданого Луцьким міцськрайонним судом 02.06.2016 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 серпня 2019 року було задоволене клопотання представника стягувача про об`єднання вказаних скарг в одне провадження № 161/13402/19.

Від представника боржника ОСОБА_6 адвоката Овчарова А.В. надійшло клопотання про залишення без розгляду скарг представника стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_1 з підстав пропуску строку на оскарження постанов державного виконавця Грицені Г.Г. та відсутності клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження постанов.

В клопотанні ОСОБА_7 вказує, що скаргу на постанови державного виконавця Грицені Г.Г. від 01.07.2019 року представник стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_1 подав до суду 12 серпня 2019 року і не звернувся з клопотанням про поновлення строку на оскарження постанов, просив залишити скарги без розгляду та повернути скаржнику.

Представник стягувача ОСОБА_3 адвокат Хохлов В.О. подав до суду заперечення на вказане клопотання, в якому вказує, що з 23 травня по 27 серпня 2019 року ОСОБА_3 перебувала за межами України, що підтверджується доданою до заперечення копією паспорта ОСОБА_3 для виїзду за кордон, а тому не могла на початку липня 2019 року отримати копію постанови державного виконавця Грицені Г.Г. від 01.07.2019 року, яку отримав у вказаний строк боржник ОСОБА_6 . Вважає що звернувшись зі скаргою до суду 12 серпня 2019 року він, як представник боржника Михальчук О.В., не пропустив десятиденний календарний строк на оскарження постанов державного виконавця Грицені Г.Г., які отримав безпосередньо від державного виконавця 09 серпня 2019 року.

Розглянувши вказані клопотання та заперечення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даного клопотання з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про виконавче провадження" сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Представником стягувача Михальчук О.В., згідно наявної в матеріалах виконавчого провадження довіреності, є адвокат Хохлов В.О.

Відповідно до ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення виконавця, щодо виконання судового рішення, можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, тобто, обчислення вказаних строків передбачається не в робочих, а в календарних днях.

Таким чином, існують два законодавчі акти однакової юридичної сили, які встановлюють неоднаковий строк для оскарження дій державного виконавця щодо виконання судового рішення.

З метою усунення вказаних розбіжностей Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі 920/149/18, пославшись на рішення Конституційного Суду України від 07 липня 1998 року № 11-рп/98 вказала, що стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до статей 339-341 ГПК України, а тому, під час оскарження рішень державного виконавця, слід дотримуватися відповідних положень ГПК України, зокрема щодо права на звернення зі скаргою у строк десять календарних днів, визначений пунктом «а» частини першої статті 341 цього Кодексу.

ГПК України є основним нормативним актом, який регулює здійснення судочинства господарськими судами і відповідно визначає процесуальний порядок звернення з такими скаргами та їх розгляду судом.

Такий порядок обчислення строків є єдиним для всіх норм ГПК України та застосовується й у інших процесуальних кодексах України.

Пункт «а» ч. 1 ст. 341 ГПК України є повністю ідентичним по змісту з п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Зважаючи на вказані роз`яснення та вимоги чинного законодавства суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 449 ЦПК України скарга на рішення виконавця може бути подана до суду у десятиденний календарний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

З копії паспорта ОСОБА_3 для виїзду за кордон КВ № 165398 (РU 165266) та наявних у ньому відміток митних органів різних країн вбачається, що в період з 23 травня по 27 серпня 2019 року ОСОБА_3 не перебувала на території України, а тому не могла фізично отримати відправлені державним виконавцем на її адресу по місцю реєстрації ( АДРЕСА_1 ) постанови про закінчення виконавчих проваджень від 01.07.2019 року.

Існуючий згідно ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження» інститут представництва уповноважував адвоката Хохлова В.О. на належне представництво інтересів стягувача ОСОБА_3 в державній виконавчій службі та судових органах.

З огляду на те, що повноважний представник стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_1 отримав копії постав державного виконавця Грицені Г.Г. від 01.07.2019 року безпосередньо у виконавчій службі 09 серпня 2019 року, подаючи до суду скаргу на вказану постанову 12 серпня 2019 року він не порушив десятиденний календарний строк на оскарження вказаних постанов.

Вказана обставина спростовує необхідність подання клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження постанов державного виконавця.

За таких обставин, клопотання представника боржника ОСОБА_6 адвоката Овчарова А.В. про залишення без розгляду скарги представника стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_1 з підстав пропуску строку на оскарження постанови державного виконавця Грицені Г.Г. та при відсутності клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження постанови до задоволення не підлягає, в зв`язку з чим у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

В поданих скаргах представник стягувача Хохлов В.О. посилається на невиконання та порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», безпідставне посилання на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 8903 від 23 квітня 2019 року, не врахування попередніх висновків аналогічних експертиз, передчасне прийняття рішення про закінчення виконавчих проваджень без підтвердження фактичного виконання виконавчих листів Луцького міськрайонного суду.

В обґрунтування скарг вказує, що відповідно до виконавчих проваджень ВП № 51355913 від 01.07.2019 року та ВП № 51356202 від 01.07.2019 року боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_3 у здійсненні права безпечного користування квартирою АДРЕСА_2 шляхом знесення за їх рахунок реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню над квартирою АДРЕСА_3 та зобов`язано боржників привести його у відповідність до вимог чинного законодавства та проектної документації по реконструкції горища.

Державний виконавець ОСОБА_8 в примусовому порядку не зобов`язала боржників знести за їх рахунок реконструйовану частину горищного приміщення під творчу майстерню та привести його у відповідність до вимог чинного законодавства та проектної документації по реконструкції горища.

Натомість, 19.11.2019 рокудержавний виконавець склала акт огляду реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню про «наявні ознаки ремонтних робіт реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню», на підставі якого 30.11.2019 року винесла постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні.

Тим самим, держаний виконавець належним чином не проконтролювала виконання судового рішення щодо знесення за рахунок боржників реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню і не переконалась у дійсному виконані другої частини виконавчого провадження про зобов`язання боржників привести частину горищного приміщення у відповідність до вимог чинного законодавства та проектної документації по реконструкції горища.

На підставі висновку експерта Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Трунової Н.Д. № 8903 від 23 квітня 2019 року державний виконавець винесла постанови про закінчення виконавчих проваджень.

Вказує на безпідставність призначення вказаної експертизи, неврахування державним виконавцем наявних у виконавчих провадженнях інших судових будівельно-технічних експертиз з протилежними висновками, відсутність у Законі України «Про виконавче провадження» підстав длязакінчення виконавчих проваджень на основі висновку експерта, відсутність у виконавчому провадженні ВП № 51355913 щодо боржника ОСОБА_4 постанови про призначення експерта та висновку № 8903 від 23 квітня 2019 року або його копії.

Покликаючись на викладені обставини, просить скасувати постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Грицені Ганни Геннадіївни про закінчення виконавчого провадження ВП № 51355913 від 01.07.2019 року та ВП № 51356202 від 01.07.2019 року, зобов`язати державного виконавця Гриценю Ганну Геннадіївну вчинити виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 05 квітня 2016 року без врахування висновку експерта Трунової Н.Д. № 8903 від 23 квітня 2019 року, прийнятого після винесення судового рішення.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав скарги з наведених в них підстав та просив скарги задовольнити.

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гриценя Г.Г. у судовому засіданні скарги не визнала. Суду пояснила, що не є фахівцем в галузі будівництва, тому призначила будівельну експертизу щодо відповідності здійснених боржниками робіт вимогам чинного законодавства та проектній документації по реконструкції горища, підтвердила про відсутність у виконавчих провадженнях доказів знесення боржниками за їх рахунок реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню, повідомила, що нею складений акт про наявні ознаки ремонтних робіт, оскільки при виїзді на місце особисто бачила ознаки робіт, які на свій розсуд назвала ремонтними. Оскаржувані постанови про закінчення виконавчих проваджень вважає законними, в задоволенні скарг просить відмовити.

Представники боржника ОСОБА_6 адвокати Овчаров А.В. та ОСОБА_9 проти задоволення скарги заперечили. Вважають, що боржник ОСОБА_6 виконав вимоги виконавчого документа, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №8903 від 23.04.2019 року здійснені боржниками роботи по приведенню у відповідність реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню у відповідають вимогам чинного законодавства та проектній документації по реконструкції горища, зазначені представником стягувача у скарзі обставини не є підставою для скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Покликаючись на викладені обставини, у задоволенні скарги просять відмовити.

Боржник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно дост. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В контексті ст. 55 Конституції України право на судовий захист є самостійним правом, яке гарантується кожному учаснику цивільних відносин.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З пояснень сторін, матеріалів справи, матеріалів виконавчих проваджень та матеріалів цивільної справи № 161/3278/15-ц судом встановлено, що 02.06.2016 року Луцьким міськрайонним судом був виданий виконавчий лист № 161/3278/15-ц, яким було зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_3 у здійсненні права безпечного користування квартирою АДРЕСА_2 шляхом знесення за їх рахунок реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню над квартирою АДРЕСА_3 та зобов`язано відповідачів привести його у відповідність до вимог чинного законодавства та проектної документації по реконструкції горища.

На виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» на підставі зазначеного виконавчого листа, за заявою стягувача ОСОБА_3 , головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І.О.06.09.2016 року винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП № 51356202 та ВП № 51355913 щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4

10.07.2018 року заступник начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби начальник Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області Кустик А.І. виніс постанови про передачу матеріалів виконавчих проваджень ВП №51356202 та ВП№ 51355913 з Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області у відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області.

13.07.2018 року виконавчі провадження ВП №51356202 та ВП№ 51355913 прийняла до провадження старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області Гриценя Г. Г.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом та має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець здійснює примусове виконання судових рішень у порядку, передбаченому законом.

В порушення вказаних вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відділу Гриценя Г. Г. не застосувала до боржників всіх необхідних заходів примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду, не переконалась у дійсному знесенні боржниками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за їх рахунок реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню та приведення його у відповідність до вимог чинного законодавства та проектної документації по реконструкції горища.

З огляду на викладене, суд критично відноситься до складеного 19.11.2019 рокудержавним виконавцем ОСОБА_10 Г. Г. акту огляду реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню, в результаті чого вона виявила «наявні ознаки ремонтних робіт реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню», оскільки виявлені державним виконавцем «ознаки ремонтних робіт» не є виконанням судового рішення та виконавчого листа про зобов`язання боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знести за їх рахунок реконструйовану частину горищного приміщення під творчу майстерню над квартирою АДРЕСА_3 та їх зобов`язання привести його у відповідність до вимог чинного законодавства та проектної документації по реконструкції горища.

При цьому суд враховує, що державний виконавець Гриценя Г.Г. в судовому засіданні не надала суду доказів знесення боржниками за їх рахунок реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню та приведення його у відповідність до вимог чинного законодавства та проектної документації по реконструкції горища.

Відсутні такі докази і в досліджених судом матеріалах виконавчих проваджень ВП №51356202 та ВП № 51355913.

В той же час, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, оскільки відсутні докази про виконання боржниками першої частини судового рішення про знесення за їх рахунок реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню над квартирою АДРЕСА_3 , то ставити на вирішення експертизи питання щодо виконання другої частини рішення, а саме: про відповідність здійснених боржниками робіт по приведенню у відповідність реконструюваної частини горищного приміщення під творчу майстерню вимогам чинного законодавства та проектної документації по реконструкції горища, було передчасним.

Такі дії державного виконавця, на думку суду, суперечать вимогам ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої виконавець під час здійснення виконавчого провадження вправі залучити експерта або спеціаліста для з`ясування та роз`яснення питань, що потребують спеціальних знань.Тобто фактичне невиконання боржниками судового рішення не надавало державному виконавцю ОСОБА_11 .Г. законних підстав для залучення експерта у зв`язку з відсутністю обставин, для з`ясування та роз`яснення яких були потрібні спеціальні знання.

Також суд зауважує, що ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» містить конкретні та вичерпні підстави для закінчення виконавчого провадження, зокрема, фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому, вказана норма права не передбачає в якості підстави для закінчення виконавчого провадження висновок експерта, на який послалась державний виконавець ОСОБА_8 . в якості підстави для закінчення виконавчого провадження.

Державний виконавець Гриценя Г. Г. винесла постанови про закінчення виконавчих проваджень, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує можливість закінченнявиконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З огляду на викладене суд констатує, що державний виконавець Гриценя Г. Г. не надала суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів повного виконання боржниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 рішення Луцького міськрайонного суду та виконавчого листа № 161/3278/15-ц.

Вказана обставина також враховується судом при вирішенні даних скарг як неналежне вжиття державним виконавцем Гриценею Г.Г. всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів до примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду.

При цьому, суд зазначає також, що у виконавчому провадженні ВП № 51355913 щодо боржника ОСОБА_4 відсутні постанова державного виконавця Грицені Г.Г про призначення експерта та сам висновок № 8903 від 23 квітня 2019 року або його копія, що є додатковим доказом безпідставного та незаконного винесення державним виконавцем Гриценею Г.Г. постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 51355913 щодо боржника ОСОБА_4 на підставі відсутнього в ній висновку № 8903 від 23 квітня 2019 року.

За вказаних встановлених обставин суд приходить до висновку про задоволення скарг представника стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_1 в частині скасування постанов старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області Грицені Г.Г. про закінчення виконавчого провадження ВП № 51355913 від 01.07.2019 року та ВП № 51356202 від 01.07.2019 року та зобов`язання державного виконавця Гриценю Г.Г. вчинити виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 05 квітня 2016 року.

Що стосується задоволення скарг в частині вимоги про неврахування висновку експерта Трунової Н.Д. № 8903 від 23 квітня 2019 року, прийнятого після винесення судового рішення, суд вважає, що дана вимога не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусовим виконанням судових рішень.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення ґрунтується на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи 161/3278/15-ц суд встановив, що судове рішення Луцького міськрайонного суду від 05.04.2016 року у справі 161/3278/15-ц залишене без змін ухвалами апеляційного суду Волинської області від 04.05.2016 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.09.2016 року.

Судом встановлено також, що у виконавчих провадженнях ВП № 51355913 та ВП № 51356202 наявні досліджені в судовому засіданні наступні дані:

- Висновок експерта з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_12 № 18 від 19.08.2013 року, з якого вбачається, що в порушення вимог Волинського філіалу «НДІ Проектреконструкція» стіна творчої майстерні влаштована не з дерев`яних конструкцій, а з повнотілої керамічної цегли; в порушення вимог технічних умов реконструкція горищного приміщення проведена не над кв. АДРЕСА_3 , а за її межами; в порушення вимог технічних умов та ДБН В.2.2-15-2005, витяжні та димовентиляційні канали виведені не з випуском повітря в атмосферу, а домуровані додаткові невідомі канали, які виведені у горищний простір будинку; при істотних відхиленнях проектної документації від вимог технічних умов, та державних будівельних норм - ДБН А.2.2-3-2004 та ДБН В.2.2-15-2005, а також при невідповідності проведеної реконструкції горища вказаного будинку до проекту, подальша експлуатація такого будинку та проживання в ньому є небезпечним для жителів цього будинку;

- Висновок Львівського НДІСЕ № 4358 від 26.12.2014 року будівельно-технічної експертизи, проведеної по матеріалах кримінального провадження № 0004056, з якого вбачається, що проведена боржниками реконструкція горищного приміщення під творчу майстерню над квартирою АДРЕСА_3 не відповідає вимогам ДНБ та проектній документації;

- Висновок проведеної в процесі розгляду цивільної справи № 161/3278/15-ц комісійної судової будівельно-технічної експертизи Волинського відділення Львівського НДІСЕ № 8118-8123 від 19.02.2016 року з якого вбачається, щовиконані роботи по реконструкції частини горищного приміщення боржників не відповідають проектним рішенням, листу Волинського філіалу інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» № 130 від 09.12.1997 року, технічним умовам ЖКП № 3 на завершення реконструкції частини горищного приміщення над квартирою АДРЕСА_4 під творчу майстерню; однією із причин виникнення (тріщини на стінах) елементів будівельних конструкцій у квартирі АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 , є: нерівномірне осідання стін від зміни навантажень (в результаті реконструкції частини горищного приміщення над квартирою АДРЕСА_5 під творчу майстерню з влаштуванням каміну та цегляної стіни в будинку; прослідковується причинний зв`язок між відхиленнями від проектних рішень, рекомендацій Волинського філіалу інституту "НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ", технічних умов ЖКП № 3 на завершення реконструкції частини горищного приміщення над квартирою АДРЕСА_4 під творчу майстерню та технічним станом всього житлового будинку по АДРЕСА_6 та зокрема квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 .

Таким чином, у виконавчому провадженні знаходяться чотири експертні висновки, три з яких суперечать висновку експерта Трунової Н.Д. № 8903 від 23 квітня 2019 року.

Експертні висновки, згідно яких реконструкція горищного приміщення під творчу майстерню не відповідає вимогам ДНБ та проектній документації, що є причиною осідання будинку та виникнення тріщини на стінах квартири ОСОБА_3 , здобуті в судовому засіданні і саме на них ґрунтується судове рішення.

Разом з тим, суд не вважає за можливе зобов`язувати державного виконавця Гриценю Г.Г. не враховувати висновок експерта Трунової Н.Д. № 8903 від 23.04. 2019 року, оскільки суд не вправі вказувати державному виконавцю які документи враховувати чи не враховувати під час виконання судових рішень.

Дана позиція суду кореспондується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами («де Гурк проти Нідерландів»).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті («Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарг стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_1 в частині вимоги про не врахування висновку експерта Трунової Н.Д. № 8903 від 23 квітня 2019 року, прийнятого після винесення судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 59 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус судів», ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст. ст. 1, 3, 16, 18, 20, 39, 74 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст. 18, 81, 263, 447-451 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Грицені Ганни Геннадіївни від 01.07.2019 року про закінчення виконавчого провадження ВП №51355913 та зобов`язати державного виконавця Гриценю Ганну Геннадіївну вчинити виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 05.04.2016 року.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Грицені Ганни Геннадіївни від 01.07.2019 року про закінчення виконавчого провадження ВП №51356202 та зобов`язати державного виконавця Гриценю Ганну Геннадіївну вчинити виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 05.04.2016 року.

В решті вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складено та підписано 17 лютого 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк