Номер провадження 22-ц/816/98/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м.Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Орлова І. В. (суддя-доповідач),

суддів: Левченко Т.А., Собини О.І.,

за участю секретаря

судового засідання: Назарової О.М.,

представника позивачки: адвоката Кордюка В.П.

учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1

відповідачі: Виконавчий комітет Сумської міської ради

Сумська міська рада в особі Управління «Центр надання адміністративних

послуг у місті Суми»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Сумського апеляційного суду цивільну справу № 592/11054/19 за апеляційною скаргою представника виконавчого комітету Сумської міської ради Чувакової О.О. на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 жовтня 2019 року (суддя Фоменко І.М., дата складення повного тексту рішення не зазначена), -

в с т а н о в и в :

18 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Виконавчого комітету Сумської міської ради (далі відповідач - 1), Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг міста Суми» (далі відповідач - 2) з позовом у якому просила суд визнати її - ОСОБА_1 наймачем кімнати АДРЕСА_1 НОМЕР_1 у гуртожитку, що розташований за адресою АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 . Також позивачка просила суд зобов`язати відповідача-2 вчинити дії щодо приватизації за ОСОБА_1 кімнати № 11 гуртожитку без надання ордера про надання житла.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона відноситься до кола осіб, які за законом мають право на приватизацію кімнат у гуртожитках. 07 серпня 2018 року листом за підписом директора Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, ОСОБА_1 відмовлено у приватизації кімнати АДРЕСА_4 , оскільки відповідно до паспортних даних місце проживання позивачки зареєстроване у кімнаті № 7 гуртожитку, а ордер на цю житлу площу відсутній. Відмову у приватизації кімнати також мотивовано тим, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за позивачкою зареєстроване право власності на житловий будинок, що розташований у селі Кіндратівка Сумського району Сумської області. Посилаючись на положення частини 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», рішення Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року № 13рп/2010, ОСОБА_1 стверджувала про порушення відповідачами її права на житло і просила суд захистити це право шляхом задоволення двох вищезазначених вимог немайнового характеру.

Рішенням Ковпаківського районного суду від 25 жовтня 2019 року позов задоволено. Суд визнав ОСОБА_1 наймачем кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку, а також зобов`язав Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг міста Суми», вчинити дії щодо приватизації ОСОБА_1 цієї кімнати без ордера про надання житла.

В апеляційній скарзі представник виконавчого комітету Сумської міської ради, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду від 25 жовтня 2019 року.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції надав неправильне тлумачення частині 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також помилково послався на рішення Конституційного суду № 13рп/2010 від 10 червня 2010 року, яке ухвалювалося з приводу інших ніж у розглянутій справі правовідносинах стосовно приватизації квартир, а не кімнат у гуртожитках.

Правом на подачу відзиву в порядку, передбаченому положеннями статтею 360 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, позивачка не скористувалася.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки - адвоката Кордюка В.П., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, у справі встановлено, що згідно з паспортними даними з 20 вересня 1989 року місце мешкання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 7). З цього часу позивачка проживає у кімнаті № 11 (загальною площею 15,5 кв.м), вищевказаного будинку, що має статус гуртожитку, який відповідно до Рішення № 399 від 19 серпня 2014 року виконавчого комітету Сумської міської ради був переданий, а Рішенням № 3607-МР від 20 червня 2018 року Сумської міської ради зарахований до комунальної власності територіальної громади міста Суми (а.с.8-15).

05 жовтня 2016 року Сумська міська рада Рішенням за № 1225-МР надала дозвіл на приватизацію кімнат у гуртожитку по АДРЕСА_3 місті Суми їх законними мешканцями в порядку, визначеному чинним законодавством (а.с.14).

З відповіді від 26 червня 2019 року голови Сумського міського об`єднання громадян «Вікторія» мешканців гуртожитку по АДРЕСА_3 Суми на звернення позивачки слідує, що об`єднання не може надати ОСОБА_1 копію ордеру на кімнату АДРЕСА_4 , оскільки під час прийняття гуртожитку, картотека на його мешканців попереднім власником не передавалася (а.с. 17).

На підставі Договору дарування від 26 вересня 2005 року за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на житловий будинок, загальною площею 57,9 кв.м, житловою - 17,9 кв.м , що розташований у АДРЕСА_6 (а.с. 19).

Позивачка значиться в основних списках громадян на отримання приватизаційних цінних паперів, житловий чек ОСОБА_1 не використала, що підтверджується даними Довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» від 12.02.2019 року (а.с.18).

07 серпня 2018 року листом за підписом директора Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, ОСОБА_1 відмовлено у здійсненні приватизацію кімнати АДРЕСА_4 гуртожитку з посиланням на відсутність законних підстав для цього (а.с. 16).

Задовольняючи позов місцевий суд вважав доведеними обставини того, що кімната АДРЕСА_4 гуртожитку належить до числа об`єктів, які підлягають приватизації. ОСОБА_1 є суб`єктом приватизації, яка на законних підставах зареєстрована та тривалий час проживає у гуртожитку. Позивачка вселилася у вказане житлове приміщення на законних підставах і протягом тривалого часу (з вересня 1989 року) добросовісно використовує кімнату АДРЕСА_4 як єдине житло, а отже, підпадає під дію Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Передбачені законом підстави для відмови в приватизації житлової площі відсутні та на спірну кімнату гуртожитку ніхто не претендує. Тому ОСОБА_1 має право на отримання кімнати АДРЕСА_7 . Суми у власність в порядку приватизації без ордера на житло. У своєму рішенні місцевий суд посилався на рішення Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року № 13рп/2010, а також на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 20 червня 2018 року по справі № 200/18858/16-ц.

Апеляційний суд не може погодитися з правильністю висновку місцевого суду про задоволення вимоги щодо зобов`язання відповідача - 2 вчинити дії щодо приватизації позивачкою кімнати гуртожитку з огляду на таке.

Так, особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках

визначаються Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04 вересня 2008 року № 500-VІ (далі ЗУ № 500-VІ).

Сфера застосування ЗУ № 500-VІ поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Відповідно до пунктів 8, 13,14, 15 частини 1 статті 1-1 ЗУ № 500-VІ для цілей цього Закону нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

8) користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку на правових підставах, визначених цим Законом, - право користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку, на який поширюється дія цього Закону, що виникає на підставі: а ) договору найму жилого приміщення, укладеного на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею129 Житлового кодексу Української РСР;

13) особи, які не мають власного житла, - мешканці гуртожитку та члени їхніх сімей, у яких немає будь-якого житла на праві власності на території України, розмір якого з розрахунку на одну особу є більшим за розмір, встановлений для визнання їх такими, що потребують поліпшення житлових умов відповідно до статті 34 Житлового кодексу Української РСР;

14) проживання у гуртожитку на правових підставах - проживання у гуртожитку (використання жилої площі в гуртожитку в якості житла) відповідно до цього Закону, а саме: а) у відомчих гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 Житлового кодексу Української РСР;

15) проживання у гуртожитку протягом тривалого часу - проживання у гуртожитку постійно сукупно п`ять і більше років.

Відповідно до статті 4 ЗУ № 500-VІ громадяни та члени їхніх сімей мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Для підтвердження права на приватизацію та проживання в гуртожитку на правових підставах значення має факт дотримання встановленого статтями 128, 129 ЖК Української РСР порядку надання жилої площі в гуртожитку.

Відповідно до частини другої статті 128 ЖК Української РСР (в редакції, чинній на час реєстрації позивачки в гуртожитку) жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Згідно зі статтею 129 ЖК Української РСР (в редакції, чинній на час реєстрації позивачки в гуртожитку) на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

За пунктом 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі Положення 396), громадянин подає до органів приватизації, зокрема копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку.

Звернення ОСОБА_1 за судовим захистом було у тому числі викликане неможливістю надання органу приватизації копії ордеру на жилу площу кімнати № АДРЕСА_4 гуртожитку. Суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що вселення позивачки до гуртожитку у 1989 році було здійснене відповідно до закону. Висновок місцевого суду про тривале, на правових підставах проживання ОСОБА_1 у кімнаті № 11 гуртожитку є доведеним, правильним і таким, що відповідає визначеним пунктами 8, 14, 15 статті 1-1 ЗУ № 500-VІ законодавчим приписам. В частині, якою суд визнав ОСОБА_1 наймачем кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку, місцевий суд ухвалив законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого за доводами апеляційної скарги немає.

Разом з тим, зобов`язавши Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг міста Суми» вчинити дії щодо приватизації ОСОБА_1 кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку без ордеру, місцевий суд не врахував, що позивачка з 2005 року володіє житловим будинком, а тому у розумінні положень пункту 13 статті 1-1 ЗУ № 500-VІ не є особою, яка не має власного житла. Зобов`язавши відповідача-2 прийняти рішення правового характеру на користь позивачки, суд першої інстанції проігнорував, що для ухвалення такого рішення необхідно існування сукупності всіх, визначених законом факторів, якими обумовлюється здійснення приватизації кімнати у гуртожитку.

Посилання місцевого суду на рішення № 13рп/2010 від 10 червня 2010 року Конституційного суду України є помилковим, оскільки це рішення ухвалювалося з приводу офіційного тлумачення положень пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (щодо права безплатної приватизації громадами займаного житла в межах номінальної вартості житлового чеку), яка до правовідносин сторін у розглянуті справі не застосовується.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( частина 1 статті 376 ЦПК України).

Отже, через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 жовтня 2019 року щодо зобов`язання відповідача -2 здійснити приватизацію кімнати в гуртожитку без ордера про надання житла необхідно скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині.

В частині, якою суд визнав ОСОБА_1 наймачем кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , рішення місцевого суду треба залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Сумської міської ради підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 гривні 60 копійок.

Керуючись статтями 367,374, 376, 382,383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника виконавчого комітету Сумської міської ради Чувакової О.О. задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 жовтня 2019 року про зобов`язання вчинення дії щодо приватизації ОСОБА_1 кімнати в гуртожитку, розташованому в місті АДРЕСА_6 АДРЕСА_3 скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині.

В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 жовтня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Сумської міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 гривні 60 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 24 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач: І.В.Орлов

Судді: Т.А.Левченко

О.І.Собина