П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року м. Київ

Справа № 22-4449 Головуючий у1-й інстанції - Галаган В. І.

Унікальний № 755/13962/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Коца Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою,-

у с т а н о в и л а:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 пред`явила в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі 13 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на день звернення з даним позовом до суду складає 365 950 грн, інфляційне збільшення боргу у розмірі 60 462 грн 38 коп. та 3% річних у розмірі 17 866 грн 38 коп., а всього: 444 278 грн 76 коп. (а.с.2-7).

Позов обґрунтовувала тим, що в січні 2017 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 13 000 доларів США та зобов`язався їх повернути в строк до 01 лютого 2017 року. По закінченню обумовленого строку відповідач позичені 13 000 доларів США не повернув, але по спільній між сторонами згоді зобов`язався щомісяця повертати по 300 доларів США, починаючи з тридцятого числа кожного місяця з 20 жовтня 2017 року, про що була складена письмова розписка. Станом на дату звернення з позовом до суду відповідач отримані кошти не повернув та ухиляється від їх повернення.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики у розмірі 13 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 вересня 2018 року еквівалентно 365 950 грн, 3% річних у розмірі 17 866 грн 38 коп, а також судовий збір у розмірі 3 838 грн 16 коп., а всього: 387 654 грн 54 коп. В частині стягнення інфляційного збільшення боргу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 , адвокат Коц О. М., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити (а.с.37-39).

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , адвокат Чаруха Р. Р., вказує, що доводи скарги стовно того, що між сторонами не укладався договір позики, а замість нього між сторонами було укладено розписку, яка не може братись судом до уваги, є необґрунтованими, адже відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тому районним судом було правильно встановлено обставини справи та було ухвалене законне і обґрунтоване рішення.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційного збільшення боргу у розмірі 60 462 грн 38 коп. позивачем не оскаржується, а тому у апеляційному порядку в цій частині не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення учасників справи: представника ОСОБА_1 , адвоката Коца О. М., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити; представника ОСОБА_2 , адвоката Чарухи Р. Р., який заперечував проти апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 11 вересня 2017 року ОСОБА_1 написано розписку, відповідно до якої останнім зазначено, що у січні 2017 року він взяв у борг у ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 13 000 доларів США, які зобов`язався повернути 01 лютого 2017 року, однак за перебігом восьми місяців борг не повернув, тому ОСОБА_1 даною розпискою зобов`язався повернути борг щомісячними платежами по 300 доларів США, починаючи з 30 жовтня 2017 року (а.с.8) .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення суми боргу та 3% річних, районний суд виходив з того, що на час звернення з позовом до суду відповідач не виконує взяті на себе за договором позики зобов`язання, грошові кошти не повертає, тому заборгованість у розмірі 13 000 доларів США, що за курсом НБУ на день звернення з позовом до суду становить 365 950 грн, підлягає стягненню у судовому порядку, з урахуванням 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 17 866 грн 38 коп.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для стягнення суми боргу за розпискою відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що у спірних правовідносинах відсутній договір позики, а розписка не є договором, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні з огляду на таке.

Матеріали справи свідчать, що 11 вересня 2017 року ОСОБА_1 написано розписку, відповідно до якої останнім зазначено, що у січні 2017 року він взяв у борг у ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 13 000 доларів США, які зобов`язався повернути 01 лютого 2017 року, однак за перебігом восьми місяців борг не повернув, тому ОСОБА_1 даною розпискою зобов`язався повернути борг щомісячними платежами по 300 доларів США, починаючи з 30 жовтня 2017 року (а.с.8) .

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У даній справі районний суд правильно встановив наявність між сторонами позикових відносин, що підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки ОСОБА_1 , яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки він поданий до закінчення загального строку виконання зобов`язання частинами також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки суперечать вимогам ч. 2 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У даному випадку має місце, як зазначає сам відповідач, прострочення протягом дванадцяти місяців виконання зобов`язання частинами (по 300 доларів США щомісячно), що дало позивачу підстави для пред`явлення вимоги про дострокове повернення всієї суми боргу.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

У даній справі при відкритті провадження ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року справу призначено до розгляду на 23 жовтня 2018 року у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.21-23).

Вказаною ухвалою учасникам справи було роз`яснено право на подачу відзиву та право на подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже неповідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки у даному випадку розгляд справи був призначений у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Водночас ОСОБА_1 повідомлявся про відкриття провадження у справі та про зміст поданого до нього позову за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця його проживання, встановленою судом (а.с.20).

При цьому під час апеляційного розгляду жодних клопотань про дослідження нових доказів, які з незалежних від ОСОБА_1 причин не були подані суду першої інстанції та можуть підтвердити, зокрема, повне чи часткове виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, стороною відповідача не заявлено. Доводів щодо неправильного обрахування позивачем заявленої суми боргу та/або заявленого розміру відсотків за ст. 625 ЦК України, із відповідними контррозрахунками, відповідачем також не подано.

За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Коца Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених частинами другою та третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 04 березня 2020 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома