ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

25 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 645/3897/14-ц

провадження № 22-ц/818/351/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року, ухвалене у складі судді Іващенка С.О., -

в с т а н о в и в :

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з позовом, мотивуючи який зазначило, що 13 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у розмірі 90000 доларів США зі сплатою 14,0% річних строком до 11 червня 2038 року.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 211272.

Посилаючись на те, що з вересня 2012 року ОСОБА_1 припинив виконувати свої зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 25 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 94901,17 доларів США, з яких: 77445,47 доларів США заборгованість за кредитом; 15752,79 доларів США заборгованість за процентами; 434,10 доларів США пеня за прострочення сплати кредиту; 1268,81 доларів США пеня за прострочення сплати відсотків, з урахуванням уточнених позовних вимог ПАТ «Укрсиббанк» просило стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 94901,17 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 080 415 грн 40 коп.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 13 червня 2008 року №0 у розмірі 94901,17 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що останній платіж боржником було здійснено у липні 2013 року, протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання банк не звертався до поручителя з позовом про повернення заборгованості за кредитним договором, крім того, банком в односторонньому порядку було збільшено процентну ставку за кредитом, а тому порука є припиненою, а також банком не враховано платежі, здійснені боржником протягом 2009 року.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 листопада 2017 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 листопада 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Судовим розглядом встановлено,що 13 червня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у розмірі 90000 доларів США зі сплатою 14,0% річних та зобов`язався повернути вказану суму у строк до 11 червня 2038 року.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 211272, відповідно до якого поручитель зобов`язалась відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вищевказаним кредитним договором.

Відповідно до п. 3.1 цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного припинення зобов`язань боржника за кредитним договором.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 взятих на себе за договором кредиту зобов`язань належним чином не виконав, правовими наслідками чого є стягнення в солідарному порядку з нього як позичальника та з поручителя ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 94 901,17 доларів США.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

За положеннями статті 509 ЦК України зобов`язанням визнається правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції Кодексу, чинній на час укладення договорів поруки та розгляду справи судами попередніх інстанцій) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Договором поруки, а саме п. 3.1, передбачено, що він діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Встановлено, що відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості має відбуватись частинами (щомісячними платежами), а повернення всієї суми кредиту - не пізніше 11 червня 2038 року.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Відповідно до пункту 1.3.1 кредитного договору плата за користування кредитом визначена у розмірі 14,00 % річних.

За змістом абзацу 4 пункту 1.3.1 кредитного договору при порушенні позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту банк автоматично нараховує проценти за прострочену суму боргу за збільшеною вдвічі процентною ставкою.

Саме на таких умовах ОСОБА_2 поручилась забезпечувати виконання зобов`язань за кредитом позичальника.

Отже, умови кредитного договору передбачають нарахування та сплату щомісячних процентів, тобто розміру процентної ставки за користування кредитом у разі, коли терміни внесення платежів не порушено; та підвищених процентів - розміру підвищеної процентної ставки за користування кредитом у разі порушення строків погашення кредиту. При цьому у разі дотримання графіку внесення платежів процентна ставка як плата за користування кредитними коштами залишається у погодженому сторонами розмірі.

Тобто, нарахування підвищеної процентної ставки не є збільшенням розміру плати за користування кредитом, яка призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки є мірою відповідальності за прострочення виконання кредитного зобов`язання.

Оскільки ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом 14 травня 2014 року, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука ОСОБА_2 припинилась лише в частині щомісячних зобов`язань боржника ОСОБА_1 щодо повернення грошових коштів, порушених у період до 12 листопада 2013 року.

Як убачається із наданого позивачем розрахунку станом на 12 листопада 2013 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитом становила 74000 дол. США, за процентами 4787,74 дол. США, за пенею 870,15 дол. США, а всього 79657,89 дол. США, які підлягають стягненню в солідарному порядку з боржника та поручителя.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час визначення розміру заборгованості за кредитним договором позивачем не враховані певні платежі, здійснені ОСОБА_1 у 2009 році, є безпідставними та такими, що спростовуються розрахунком заборгованості за кредитом, в якому відображені вказані суми.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з поручителя слід змінити, стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 79 657 доларів 89 центів США.

На підставі ст. 141 ЦПК України з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1350 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року змінити.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () заборгованість за кредитним договором № 0 від 13 червня 2008 року у розмірі 94 901 (дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот один) долар 17 центів США, з яких стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () 79 657 (сімдесят дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят сім) доларів 89 центів США.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 1350 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 березня 2020 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова