Справа № 462/5621/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

судді Постигач О.Б.

за участю секретаря судового засідання Тимощук І.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення-,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні майном, шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.08.2020 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В., зареєстровано в реєстрі за №2369, ОСОБА_1 став власником квартири АДРЕСА_1 . Згідно договору купівлі-продажу квартири продавець ОСОБА_4 зобов`язалась звільнити відчужувану квартиру до 14.08.2020 року та зняти з реєстрації свого сина ОСОБА_3 , однак по даний час відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, що створює для позивача перешкоди у здійсненні прав власника, у зв`язку з чим він звернувся до суду. Враховуючи наведене просить суд позов задоволити.

В судовому засіданні позивач та представник позивача дав пояснення аналогічно наведеними в позовній заяві, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином. 13.11.2020 року подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, оглянувши матеріали справи, дослідивши усі наявні докази у справі, суд виходив з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу, що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 13.08.2020 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 9, 10/.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої ЛКП «Сяйво» № 2150 від 08.09.2020 року в квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , зареєстрований ОСОБА_3 /а.с. 11/.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для особистого проживання, проживання членів сімї, інших осіб і мають право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Згідно роз`яснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Враховуючи вищевикладене, а також враховуючи, що позивач є власником житла, а відповідач подав заяву про визнання позову, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 89, 263-265, 274, 279 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, суд,

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні майном, шляхом виселення ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) з квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 )на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ІН НОМЕР_1 ) 840,80 (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) судового збору

Апеляційна скарга на рішення подається до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний см. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17 листопада 2020 року.

Суддя Постигач О.Б.