КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1316/2020
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Кондратенко О.О., постановлену в м. Київ 06 грудня 2019 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пенсіон-ЮА» про визнання недійсним договору дарування частини квартири та повернення майна з чужого володіння,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування частини квартири та повернення майна з чужого володіння. Позов мотивувала тим, що набула право власності на Ѕ частину квартири за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 07 грудня 1995 року органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району. 08 грудня 2016 року між позивачем та її чоловіком ОСОБА_3 був укладений договір дарування, за яким обдаровуваний ОСОБА_3 прийняв в дар Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . В подальшому 23 грудня 2016 року між чоловіком позивача та відповідачем ТОВ «Пенсіон-ЮА» був укладений договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_3 передав у власність, а відповідач отримав у власність Ѕ частину квартири за вказаною адресою, взамін чого відповідач зобов`язався забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього договору. Позивач вважає, що вказаний договір дарування повинен бути визнаний недійсним, оскільки помилилася стосовно його правової природи, він не був спрямований на дійсне волевиявлення позивача, а зазначена квартира підлягає поверненню позивачу з незаконного володіння відповідача. На підставі вищевикладеного просила визнати недійсним договір дарування частини квартири від 08 грудня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Худовою Ю.О., витребувати із незаконного володіння у ТОВ «Пенсіон-ЮА» у власність ОСОБА_2 Ѕ частини квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року провадження в справі закрито.

ОСОБА_1 , посилаючись на те, що він є спадкоємцем померлого позивача і його права порушені внаслідок закриття провадження у справі, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, прийшов до висновку, що провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в зв`язку з тим, що позивач помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та спірні правовідносини не передбачають правонаступництва.

Не погоджувався із такими висновками суду, оскільки предметом позову у даній справі є неправомірність відчуження у позивача на користь відповідача Ѕ частки квартири, що належала позивачу на праві власності та вимога про витребування цієї частки квартири з володіння відповідача. Тобто предмет позову безпосередньо пов`язаний із захистом права власності, а отже правовідносини нерозривно пов`язані з особою позивача, носять майновий характер та допускають правонаступництво.

Від відповідача ТОВ «Пенсіон-ЮА» надійшов відзив на апеляційну скаргу. Відповідач зазначав, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, виявлених при поданні позовної заяви. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 03 липня 2019 року на адресу суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Завойко Д.І. надійшла заява про усунення недоліків. Таким чином, на момент подання заяви про усунення недоліків адвокат Завойко Д.І., який також представляє інтереси апелянта, не мав процесуальної правоздатності діяти від імені клієнта, який помер, і недоліки позовної заяви були усунуті особою, яка не мала на це повноважень.

Відповідач вказував, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, оскільки ТОВ «Пенсіон-ЮА» не є стороною договору дарування від 08 грудня 2016 року, а на день складення заповіту 14 травня 2019 року ОСОБА_2 не була власником Ѕ частини квартири, яку апелянт хоче отримати.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що в червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом про визнання недійсним договору дарування частини квартири та повернення майна з чужого володіння.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року заяву ОСОБА_2 залишено без руху і надано строк для виправлення зазначених в ухвалі недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали (а. с. 33 - 34).

03 липня 2019 року до суду надійшла заява від імені представника ОСОБА_2 - адвоката Завойка Д.І., на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року (а. с. 39).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2019 року відкрито провадження в справі (а. с. 45).

Згідно листа відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 09 жовтня 2019 року, реєстрація смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведена у відділі 24 червня 2019 року, про що складено актовий запис про смерть № 10637 (а. с. 101).

Копія актового запису про смерть ОСОБА_2 наявна на а. с. 119.

04 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 (а. с. 132).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Із аналізу наведених вимог закону вбачається, що правонаступників сторони - фізичної особи, яка померла, можливо залучити до участі в справі тільки у випадку, коли смерть такої особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

При цьому вказана норма ст. 255 ЦПК України є імперативною.

Тобто за наявності підстав, визначених п. 1-8 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі.

На момент звернення із позовом до суду позивач, який є фізичною особою, має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки така справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року в справі № 136/1643/16-ц, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають бути враховані апеляційним судом.

Апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не набула статусу сторони у справі, виходячи із наступного.

Здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи (частина перша статті 46 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Виходячи зі змісту зазначених статей, стороною у справі може бути лише особа, яка має цивільну процесуальну правоздатність і цивільну процесуальну дієздатність.

Частиною четвертою статті 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Представництво інтересів ОСОБА_2 здійснював адвокат Завойко Д.І. на підставі ордеру серії КС № 590272 від 03 червня 2019 року (а. с. 27), у якого відповідні повноваження припинилися у зв`язку із смертю і який 03 липня 2019 року подав в інтересах ОСОБА_2 квитанцію про сплату судового збору на усунення недоліків її позовної заяви, не маючи на це процесуальних повноважень.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було передбачених на це процесуальним законом підстав для відкриття провадження в справі, оскільки недоліки позовної заяви не були усунуті особою, яка її подала.

Виходячи із вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність закриття провадження в справі.

Разом із тим, постановляючи ухвалу про закриття провадження в справі в зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції помилково виходив із положень п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Апеляційний суд не може погодитись із такою підставою для закриття провадження, оскільки п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України застосовується у випадку, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими.

Враховуючи, що провадження у справі не могло бути відкритим взагалі в зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , належною підставою для закриття провадження є п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, яка застосовується, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки судом першої інстанції постановлено правильну по суті ухвалу про закриття провадження, однак з інших підстав, необхідно змінити мотивувальну частину ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року з урахуванням висновків, сформульованих у цій постанові.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що спірні правовідносини стосуються захисту його права власності на майно, тобто не є такими, що нерозривно пов`язані з особою позивача, а носять майновий характер і допускають правонаступництво, не спростовують висновку суду щодо необхідності закриття провадження в справі, оскільки спадкодавець на момент смерті на набула статусу позивача, а провадження в справі судом було відкрито помилково.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для її зміни, а саме викладення мотивувальної частини ухвали в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2020 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.