Справа № 463/4500/19 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/112/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:41
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

Жарського І.Р. представника АТ КБ «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 02 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк (як правонаступник ЗАТ Комерційний банк „ПриватБанк; в подальшому „Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути зі згаданої відповідачки на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.08.2008 року у розмірі 11 308 грн. 97 коп. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 26.08.2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2 900 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак, взятих на себе зобов`язань відповідачка не виконувала, в результаті чого станом на 30.04.2019 року у неї перед Банком виникла заборгованість у розмірі 11 308 грн. 97 коп., яка і є предметом позовних вимог і яка складається з: 195 грн. 47 коп. заборгованість за кредитом, 7 436 грн. 88 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом, 2 900 грн. заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. штраф (фіксована частина) та 526 грн. 62 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму непогашеного тіла кредиту по договору від 26.08.2008 року в розмірі 195 грн. 47 коп.

Решту вимог залишено без задоволення.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 41-45).

Дане рішення оскаржив Банк.

Апелянт просить оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та пенею скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку в цій частині, покликаючись на порушення норм матеріального права.

Вважає, що суд не дав належної оцінки наявній у матеріалах справи Довідці про умови кредитування, яку підписала відповідачка, у якій зазначено, що розмір базової відсоткової ставка в місяць становить 3 %.

Вважає, що позовні вимоги Банку у повній мірі обгрунтовані доказами, які знаходяться у матеріалах справи (а.с. 51-57).

Відповідачка ОСОБА_1 , будучи своєчасно (23.01.2020 року) належним чином повідомленою про апеляційний розгляд справи 17.02.2020 року (а.с. 73), в судове засідання не з`явилася і про причини такої неявки суд не повідомила, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта (Банку) на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачки на користь Банку заборгованості по процентах за користування кредитом у повному обсязі суд мотивував тим, що у заяві позичальника (відповідачки) від 26 серпня 2008 року процентна ставка не зазначена.

В той же час, вище наведені висновки судом зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а відтак такі не в повній мірі відповідають матеріалам справи, виходячи з наступного.

У заяві позичальника від 26 серпня 2008 року процентна ставка дійсно не зазначена.

Однак, у довідці про умови кредитування …, з якою 26 серпня 2008 року під власноручний підпис була ознайомленою позичальник ОСОБА_1 і яка позивачем була долученою до позовної заяви в обгрунтування заявлених позовних вимог, умовами кредитування зазначено, що базова ставка кредитування становить 3,0 % в місяць виходячи з залишку заборгованості (а.с. 8).

Базова ставка кредитування у розмірі 3,0 % в місяць становить 36 % річних (3,0 % х 12 місяців).

В той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості долученого Банком в обґрунтування заявлених позовних вимог, базова ставка кредитування у розмірі до 36 % річних Банком до спірних правовідносин застосовувалася до березня 2015 року включно, а з квітня 2015 року ним без погодження з позичальником (докази про таке погодження у матеріалах справи відсутні) ця процентна ставка була збільшеною до 43,2 % річних (а.с. 5).

За вище наведених обставин позовна вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за процентами за користування кредитними коштами (станом на 30.04.2019 року - у розмірі 7 436 грн. 88 коп.) підлягає до задоволення лише частково: за період до березня 2015 року включно і у розмірі 127 грн. 69 коп., що разом з тілом кредиту (станом на 30.04.2019 року) становить 323 грн. 16 коп. (195 грн. 47 коп. + 127 грн. 69 коп.).

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачки 2 900 грн. заборгованості за пенею та комісією, то, як у заяві позичальника від 26 серпня 2008 року, так і у довідці про умови кредитування … від 26 серпня 2008 року, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 серпня 2008 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддіввважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не містять підпису позичальника (відповідачки), не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 серпня 2008 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування у частині умов відповідальності у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідачки 2 900 грн. пені за несвоєчасне виконання умов договору до задоволення не підлягає за її безпідставністю.

Статтею 141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1) і що у випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).

За подачу апеляційної скарги Банком сплачено 2 881 грн. 50 коп. судового збору (а.с. 58).

Судом задоволено 2,86 % позовних вимог Банку (стягнуто з відповідача 323 грн. 16 коп. з 11 308 грн. 97 коп. заявлених позовних вимог).

Відтак, з відповідачки підлягає до стягнення на користь Банку 82 грн. 34 коп. (2,86 % від 2 881 грн. 50 коп. сплаченого судового збору).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк частково задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 02 грудня 2019 рокузмінити, виклавши другий абзац його резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) суму непогашеного тіла кредиту по договору від 26.08.2008 року в розмірі 195 грн. 47 коп. та 127 грн. 69 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом, а всього 323 (триста двадцять три) грн. 16 коп.».

В решті рішення Личаківського районного суду міста Львова від 02 грудня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) 82 (вісімдесять дві) грн. 34 коп. в рахунок часткового відшкодування судового збору сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 24 лютого 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.