Справа № 681/1512/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року

Полонський районний суд Хмельницької області в складі:

в складі: головуючого судді Горщара А.Г.

за участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.

позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Стандратюка В.І.

відповідача ОСОБА_2

та представника третьої особи Продажець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Полонської міської ради Хмельницької області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення гаража,-

встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов`язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні належною для позивача на праві власності земельною ділянкою площею 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , відновивши стан земельної ділянки, який існував до порушення його прав, шляхом знесення індивідуального гаража, котрий знаходиться на вказаній земельній ділянці.

Позов мотивовано тим, що рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради № 658 від 24.12.1997 року ОСОБА_1 передано у приватну власність для обслуговування будинку земельну ділянку розміром 0,1 га за адресою АДРЕСА_1 , з наступною інвентаризацією і видачею державних актів. Проте, ОСОБА_2 в 2018 році без дозволу позивача побудував на зазначеній земельній ділянці індивідуальний гараж, чим порушив право власності останнього, а тому відповідач зобов`язаний усунути таке порушення шляхом знесення будівлі гаража.

В ході судового розгляду ОСОБА_1 та його представник адвокат Стандратюк В.І. заявлені позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити із підстав зазначених у заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у поданому відзиві на позов, а також в судовому засіданні вимоги позивача не визнав, зазначивши, що для нього у встановленому законом порядку Полонською міською радою було надано земельну ділянку площею 0,01 га для будівництва індивідуального гаража за адресою: АДРЕСА_1 без номера. Дана земельна ділянка не має ніякого відношення до земельної ділянки, про яку вказує ОСОБА_1 , який не надав суду відповідних документів, котрі би підтверджували його право власності на спірну землю, а відтак права позивача не порушені, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні його вимог.

Представник третьої особи Полонської міської ради у поданій відповіді на відзив, а також під час судового розгляду позов заперечив із аналогічних що й відповідач мотивів, при цьому вказавши, що рішенням сесії Полонської міської ради № 43 від 30.03.2016 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,04 га, що розташована в АДРЕСА_1 , на підставі якого він може здійснити приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться поряд із земельною ділянкою ОСОБА_2 розміром 0,0442 га.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази суд зазначає про таке.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради народних депутатів № 408 від 16.11.1979 року ОСОБА_1 надано право на індивідуальне будівництво на земельній ділянці під АДРЕСА_1 площею 600 кв.м (а.с.54).

Рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради № 658 від 24.12.1997 року для позивача передано у приватну власність для обслуговування будинку земельну ділянку з наступною інвентаризацією і видачею державних актів розміром 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7).

За даними довідки, виданої цим же виконкомом 04.06.1998 року № 2179, ОСОБА_1 виділена земельна ділянка розміром 0,18 га, яка розташовувалась по АДРЕСА_1 ) 0,10 га, в АДРЕСА_2 0,04 га, в районі с. Новоселиці 0,04 га (а.с.8).

Відповідно до записів земельно-шнурової книги за ОСОБА_1 в місці його проживання в АДРЕСА_1 знаходиться в користуванні земельна ділянка 0,10 га, із яких 0,06 га для будівництва і обслуговування будинку та 0,04 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.44-46).

Рішенням сесії Полонської міської ради № 43 від 30.03.2016 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,04 га, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с.55).

Згідно витягу з рішення Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади № 7 від 22.06.2018 року ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування індивідуального гаража площею 0,01 га, кадастровий номер :02:003:0568, яка розташована в АДРЕСА_1 , без номера (а.с.40-41).

Відповідно до топографічного плану (а.с.71) земельна ділянка передана у власність для відповідача по АДРЕСА_1 знаходиться на значній відстані від земельної ділянки, яка знаходиться в місці проживання позивача по АДРЕСА_1 . Дана обставина також визнається сторонами.

ОСОБА_1 на обґрунтування своїх позовних вимог стверджує, що він є власником земельної ділянки площею 0,04 га, частину із якої 0,01 га міська рада без його згоди передала у власність для ОСОБА_2 , де останній збудував гараж.

За положеннями статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 77-80 ЦПК України докази мають бути: належними, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими, одержані у порядку встановленого законом; достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; та достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із ч.1 ст.22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст.23 ЗК України 1990 року, котрими є державні акти, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Проте, дію ст.23 ЗК України 1990 року зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі Декрет), який діяв до 04.10.2006 року.

Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст.1 цього Декрету, зокрема: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Також, дані правовідносини регулювались Порядком передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15.02.1993 N 10, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 лютого 1993 р. за N 7 (далі Порядок), який був чинним до 09.04.2003 року.

Відповідно до пунктів 1, 4 Порядку право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм, зокрема для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-обліковому документі Книзі реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну власність.

Проте, позивач не надав належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту, що земельна ділянка, на якій відповідачем побудовано індивідуальний гараж є його власністю або ж знаходиться у законному користуванні, зокрема, документ про встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), записи у земельно-кадастрових, облікових документах.

Суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_1 та його представника, що відповідно до рішень виконавчого комітету Полонської міської ради № 408 від 16.11.1979 року, № 658 від 24.12.1997 року, а також рішення Полонського районного суду від 18.12.2001 року у справі № 2-212/2001 (а.с.47), позивач являється власником земельної ділянки, на якій ОСОБА_2 побудував гараж, оскільки у названих рішеннях місце розташування земельної ділянки зазначено АДРЕСА_1 , в той час як спірна земельна ділянка, яка надана у власність для відповідача знаходиться по АДРЕСА_1 , та обидві названі земельні ділянки мають різне географічне розташування.

Крім цього, ОСОБА_1 надав суду схеми розташування спірної земельної ділянки (а.с.66, 67) виконані сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_3 , які, на думку позивача, також свідчать про його право власності на вказану земельну ділянку.

Разом з тим, допитаний судом свідок ОСОБА_3 пояснив, що при складанні згаданих вище схем він позначив земельну ділянку як належну для ОСОБА_1 , оскільки саме останній йому про це словесно повідомив. Проте, будь-яких документів, що дана земельна ділянка є власністю позивача або ж перебуває у його користуванні, ОСОБА_1 не надав, а він особисто цю обставину не з`ясовував.

За положеннями ч.2 ст.152 ЗК України усунення будь-яких порушень прав на землю може вимагати лише власник земельної ділянки або її землекористувач.

Оскільки в ході судового розгляду не доведено, що позивач є власником або ж законним землекористувачем земельної ділянки, яку передано у власність для ОСОБА_2 для будівництва індивідуального гаража, а тому право ОСОБА_1 на землю не порушено, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Керуючись наведеним, ст.ст.13, 81, 263-265, ч.6 ст.268, ст.ст.273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Полонський районний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2020 року.

Позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ,

Відповідач ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ,

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Полонська міська рада Хмельницької області, , місцезнаходження: м. Полонне, вул. Лесі Українки, 113, Хмельницька область, поштовий індекс 30500.

Суддя