Справа № 156/804/20
Номер провадження: 2-др/156/1/20
рядок статзвіту №
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
27 листопада 2020 року смт Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області
в складі: головуючого судді Федечко М. О.,
за участю секретаря Салатюк Г.В.
представника відповідача Чміль А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт.Іваничі заяву представника позивача - адвоката Андріяш Наталії Валеріївни про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Іваничівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції України про встановлення факту неправильності в актовому записі цивільного стану, внесення змін до актового запису, -
15.11.2020 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Андріяш Н.В. про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій вона просила ухвалити додаткове рішення суду у справі, яким вирішити питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Позивач ОСОБА_1 та його адвокат в судове засідання не з`явилися, направили на адресу суду заяви, просять розгляд справи проводити у їх відсутність.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечила, подала клопотання про зменшення розміру витрат, вважає, що такі є завищеними та безпідставними.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним ухвалити у даній справі додаткове рішення з наступних підстав.
Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Судом встановлено, що 05 листопада 2020 року Іваничівським районним судом Волинської області розглянута цивільна справа №156/804/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Іваничівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції України про встановлення факту неправильності в актовому записі цивільного стану, внесення змін до актового запису і за результатами розгляду цієї справи ухвалено відповідне рішення суду, яким (рішенням) позовні вимоги задоволено.
При цьому, зважаючи на положення п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Разом з тим, у вищевказаному рішенні питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних з розглядом справи, вирішено не було.
Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
У зв`язку із зазначеним, представник позивача звернулась до суду в порядку п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України з відповідною заявою, в якій просила ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Визначаючи розмір витрат на правову допомогу, суд, керуючись принципом співмірності, з урахуванням складності справи, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, враховуючи те, що при розгляді справи відбулося лише два судових засідання, а також обґрунтованість витрат та їхню необхідність, доцільність та пропорційність до предмета спору, а саме, предметом спору було встановлення факту неправильності в актовому записі цивільного стану, за наявності перелічених документів, наданих позивачем та його представником, зазначає, що заявлений обсяг коштів та витраченого часу суд вважає неспівмірними із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт та наданих послуг. Крім цього позивачем у поданому позові не було надано попереднього розрахунку судових витрат, які він поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Також до закінчення судових дебатів стороною позивача не було зроблено заяву про розмір витрат, які він поніс у зв`язку з розглядом справи.
У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що обґрунтований розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає відшкодуванню, складає 3000 грн., понесених позивачем за надані послуги правовничої допомоги.
Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та обсяг задоволених позовних вимог та вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають частковому відшкодуванню у розмірі 3000 грн., оскільки, з урахуванням задоволення позову, саме в цій сумі витрати на професійну правничу допомогу є пропорційними, співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді та поза межами судового розгляду, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
До аналогічних висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа N755/9215/15-ц провадження N 14-382цс19).
Таким чином, суд приходить до висновку, про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про відшкодування судових витрат в частині витрат на правничу допомогу, зокрема стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 суми 3000 грн.
Крім цього з відповідача у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню сплачений в дохід держави позивачем при подачі до суду позову судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 133, 141, 247, 258-261, 270, 352-355 ЦПК України, суд,-
Заяву представника позивача - адвоката Андріяш Наталії Валеріївни про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Іваничівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції України про встановлення факту неправильності в актовому записі цивільного стану, внесення змін до актового запису- задовольнити частково.
Ухвалити по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Іваничівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції України про встановлення факту неправильності в актовому записі цивільного стану, внесення змін до актового запису - додаткове рішення.
Стягнути з Іваничівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн. та 1681 ( одну тисячу шістсот вісімдесят одну гривню шістдесят копійок) сплаченого судового збору.
В задоволені решти вимог заяви - відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На додаткове рішення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.
Суддя М. О. Федечко