П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року м. Київ

Справа №373/782/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

учасники справи: позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, ухваленого у складі судді Опанасюка І.О. 14 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

Справа №373/782/20
№ апеляційного провадження:22-ц/824/14348/2020
Головуючий у суді першої інстанції:Опанасюк І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.12.2011 в розмірі 132969 грн. 23 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 15039 грн. 04 коп., заборгованості за відсотками, - 117930 грн. 19 коп. Також просив стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп., сплачений при подачі заяви до суду.

Позовна заява мотивована тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 29 грудня 2011 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого станом на 25 травня 2020 року утворилася вищезазначена заборгованість перед банком.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу в судове засідання до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Короткий зміст оскаржуваного рішення

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.12.2011 в розмірі 15039 (п`ятнадцять тисяч тридцять дев`ять) грн. 05 коп.

В задоволенні решти вимог - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 237 (двісті тридцять сім) гривень 74 копійок.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги.

13 жовтня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подано до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області апеляціяйну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове судове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Апеляційна скаргу мотивована тим, що відповідно до підписаної позичальником анкети - заяви від 29 грудня 2011 року, відповідач згоден, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування, складають договір про надання банківських послуг. Судом першої інстанції недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи, а тому ухвалено необґрунтоване, незаконне рішення суду.

В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржувалось.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

28 жовтня 2020 року матеріали цивільної справи №373/782/20 надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 жовтня 2020 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Копію ухвали про відкриття провадження разом з копіями апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю п`ять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Позиція Київського апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 29 грудня 2011 року відповідач ОСОБА_1 подав позивачу анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.17).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг і згодна з його умовами, екземпляр такого договору погоджується отримати самостійно шляхом роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua.

Відповідно до довідок АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 отримав картку № НОМЕР_1 , без початкового кредитного ліміту, який був встановлений 31.10.2013 в сумі 20000 грн. 00 коп. та зменшений 25.12.2013 до 15000 грн. 00 коп. (а.с.15-16).

Із розрахунків заборгованості відносно ОСОБА_1 станом на 25.05.2019 (а.с.8-10) та випискам по рахункам відповідача (а.с.11-14) вбачається, що ОСОБА_1 користувався платіжною карткою, періодично погашав кредит, як шляхом договірного списання коштів на погашення процентів за рахунок невикористаного кредитного ліміту з карткових рахунків, так і шляхом внесення готівкових коштів на кредитний рахунок.

Відповідач ОСОБА_1 допустив прострочення погашення кредиту у розмірах та строки, визначені договором, внаслідок чого станом на 25.05.2020 утворилася заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15039 грн. 04 коп.

З розрахунку заборгованості також вбачається, що за період з 29.12.2011 по 02.12.2019 відповідачу нараховано проценти, що склали 117930 грн. 19 коп.

Крім цього, встановлено, що відповідачу за несвоєчасне повернення боргу, відповідно до умов договору нараховувалась пеня, на погашення якої списувались кошти з інших карткових рахунків відповідача. При цьому залишкова (непогашена) сума пені позивачем визначена в розмірі 2235 грн. 41 коп., які позивач не просить стягнути на свою користь.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог що стосується стягнення з відповідача заборгованості за відсотками (що включені до заборгованості за простроченим тілом кредиту), пенею та штрафами, суд першої інстанції зробив висновок про те, що анкета-заява, підписана відповідачем, не містить умов кредитування, відомостей про встановлення кредитного ліміту, розміру відсоткової ставки та штрафних санкцій, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції .

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає повністю.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі

№ 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 30 листопада

2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованість за відсотками (що включені до заборгованості за простроченим тілом кредиту), пенею та штрафами.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2020 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 268 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна