Постанова

Іменем України

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 713/1323/15-ц

провадження № 61-46990св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (судді-доповідача),

суддів: Жданової В.С., Ігнатенка В.М., Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Литвиненко Оленою Леонідовною, на постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Височанської Н. К., Яремка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CVVWGA00000034, згідно з яким останній отримав кредит у сумі 10 456,42 доларів США терміном до 27 червня 2013 року, за умови сплати процентів за користування кредитними коштами в строки та в порядку, які встановлені кредитним договором. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав належним чином взятих за кредитним договором зобов`язань, станом на 10 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 45 173,28 доларів США, із яких: 9 785,75 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 958,21 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 847,11 доларів США - заборгованість із комісії за користування кредитом; 29 420,20 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 11,45 доларів США (фіксована частина) та 2 150,56 доларів США (процентна складова).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2008 року № CVVWGA00000034 у сумі 26 735,19 доларів США, що еквівалентно 583 896, 55 грн, та судовий збір у сумі 3 654,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що через неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку у розмірі, згідно наданого позивачем розрахунку. Зокрема, після ухвалення заочного рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2012 року, ухваленого у цивільній справі № 2-449/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Вижницької РДА, про звернення стягнення та виселення, відповідач не сплачував на погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим за період із 14 вересня 2012 року до 10 липня 2015 року його заборгованість за кредитним договором (без урахування сум, у рахунок погашення яких звернуто стягнення на предмет іпотеки) становить 26 735,19 доларів США, з яких: 90,13 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 2 958,21 доларів США - заборгованість за процентами; 110,19 доларів США - заборгованість із комісії; 22 415,77 доларів США - пеня; 11,45 доларів США - штраф (фіксована частина) та 1 149,44 доларів США - штраф (процентна складова), що станом на 10 липня 2015 року еквівалентно 583 896,55 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17 грудня 2015 року скасовано заочне рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пені та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2008 року № CVVWGA00000034 у розмірі 26 735,19 доларів США, що еквівалентно 94 336 грн 13 коп., із яких: 90,13 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 2 958,21 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 110,19 доларів США - заборгованість із комісії; 11,45 доларів США - штраф (фіксована частина); 1 149,44 доларів США - штраф (процентна складова), та заборгованість із пені у сумі 489 560 грн 42 коп.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що неправильними є висновки суду першої інстанції у частині стягнення суми пені у валюті - доларах США, зазначивши, що такий висновок не узгоджується з вимогами чинного законодавства України, а саме: ст. 192 ЦК України, нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», тому стягненню підлягає пеня у розмірі 489 560,42 грн.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 17 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суду необхідно було встановити, чи стягнута заборгованість попереднім судовим рішенням за тілом кредиту в повному обсязі; за який період і за прострочення яких платежів стягнута пеня попереднім рішенням, та, відповідно, встановити, чим обґрунтовуються вимоги даного позову, оскільки згідно з розрахунком заборгованості, долученим стороною позивача, її розмір визначено з дати укладення кредитного договору, без урахування розміру заборгованості, визначеної за рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2012 року. Також вказано, що суд під час нового розгляду справи має врахувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, щодо застосування частини третьої статті 551 ЦК України, згідно з якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 березня 2018 року у складі судді Кириляк А. Ю. позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2008 року № CVVWGA00000034 в сумі 524 399, 80 грн, що складається з: тіло кредиту - 90, 13 доларів США, відсотки - 2 958, 21 доларів США, комісія - 110, 19 доларів США , що за курсом 21, 84 грн за 1 долар США, відповідно до службового розпорядження НБУ від 10 липня 2015 року складає 68 982, 30 грн, загальна сума нарахованої пені за період з 25 квітня 2012 по 25 квітня 2015 року в сумі 455 417, 73 грн та судовий збір в сумі 3 654, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що через неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку у розмірі, згідно наданого позивачем розрахунку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2018 року рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 березня 2018 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2008 року № CVVWGA00000034 в розмірі 590, 13 доларів США, з яких: 90,13 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, заборгованість по пені в сумі 500, 00 доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з моменту отримання вимоги банку про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. Також апеляційний суд виходив з того, що вимоги позивача про стягнення комісії з відповідача суперечать вимогам закону та порушують права останнього. В частині стягнення з відповідача пені, апеляційний суд застосував положення частини третьої статті 551 ЦК України. Відмовляючи у стягненні штрафу, апеляційний суд виходив з того, що законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У листопаді Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що пунктом 5.5 кредитного договору сторони погодили строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, комісії та неустойки тривалістю у п`ять років, таким чином у відповідності до умов договору про збільшення строку позовної давності, банк звернувся до суду у межах строку позовної давності й усі його позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, строк виконання основного зобов`язання визначено сторонами у кредитному договорі до 27 червня 2013 року, й саме з цієї дати має рахуватися строк позовної давності. За таких підстав, відповідно до вимог статті 599, частини першої статті 1048 ЦК України, банк має законні підстави для нарахування заборгованості за кредитним договором до моменту повного виконання відповідачем зобов`язань за цим договором.

Ухвалою судді Верховного Суду від 29 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

У лютому 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу у якому зазначає, що у касаційній скарзі відсутні будь-які ознаки наведення вмотивованого обґрунтування вимог щодо сумніву законності постанови суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК Українив редакції, чинній на час подання касаційної скарги підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 27 червня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CVVWGA00000034, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 11 238,52 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою 15% річних за користування кредитом на суму залишку з кінцевим терміном повернення 27 червня 2013 року.

Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №CVVWGA00000034 від 27 червня 2008 року з ОСОБА_1 цього ж дня укладено договір іпотеки, згідно з яким він надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 80,90 кв.м, житловою площею 57,30 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2012 року у цивільній справі №2-449/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення та виселення, позов банку задоволено частково. Цим рішенням в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2008 року № CVVWGA00000034 в розмірі 168 228,43 грн звернуто стягнення на будинок загальною площею 80,90 кв.м, житловою площею 57,30 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», у тому числі з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, без необхідності отримання для продажу будь-якого іншого окремого уповноваженого іпотекодавця.

Згідно з наданим ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунком від 30 січня 2018 року, заборгованість за період з 25 квітня 2012 року по 24 листопада 2015 року за кредитним договором від 27 червня 2008 року № CVVWGA00000034, становить: 90,13 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 2 958,21 доларів США - заборгованість по відсотках; 110,19 доларів США - заборгованість з комісії , загальна сума нарахованої пені з 25 квітня 2012 по 25 квітня 2015 року складає 20 852,45 доларів США , а всього заборгованість за кредитом становить 24 010,98 доларів США.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, дотримуючись вимог статей 367, 374 ЦПК України, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову з підстав, викладених у рішенні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом у цій справі.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача комісії апеляційний суд виходив з того, що ці вимоги суперечать положенням статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та порушують права відповідача, взявши до уваги висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16.

В частині стягнення з відповідача пені, апеляційний суд зменшив її розмір, застосувавши до цих вимог положення частини третьої статті 551 ЦК України, оскільки сума невиконаного грошового зобов`язання за кредитним договором складає 90,13 доларів США, а розмір неустойки дорівнює 29 420,20 доларів США.

Рішення суду апеляційної інстанції в іншій частині не оскаржується.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливає, фактично стосується переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки рішення апеляційного суду в частині стягнення пені відповідачем не оскаржувалась, подану ПАТ КБ «ПриватБанк» касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводами касаційної скарги ці висновки не спростовуються.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України, в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
М. Ю. Тітов