Номер провадження: 22-ц/813/6301/20
Номер справи місцевого суду: 523/3736/20
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/3736/20

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/6301/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

учасники справи:

- заявник - ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 ,

- заінтересована особа ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Середи І.В. о 16 годині 54 хвилині 16 березня 2020 року, повний текст рішення складено 16 березня 2020 року,

встановив:

У березні 2020 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,звернулася до суду з вищезазначеною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис, яким вжити строком на шість місяців відносно ОСОБА_3 наступні заходи тимчасового обмеження прав та покладення на нього обов`язків, а саме: 1) заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці проживання та перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; 2) заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче ніж двісті метрів до місця проживання та перебування, та особисто до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; 3) заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 4) заборонити ОСОБА_3 особисто так і через третіх осіб спілкуватися з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що вона з 14.06.2019 року до 21.11.2019 рік разом з ОСОБА_3 проживала в зареєстрованому шлюбі в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, в неї є дитина від першого шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Неодноразово ОСОБА_3 погрожував заявниці фізичною розправою, принижував в пристності її матері та дітей, викликалися працівники поліції та подані заяви про притягнення його до відповідальності. 14.02.2020 року ОСОБА_3 забрав дитину, а її вигнав з квартири його матері, куди вони прийшли за її запрошенням. Тримаючи дитину одною рукою, а іншою хапаючи заявницю, пошкодив дитині шийний хребет. 02.03.2020 року ОСОБА_3 викрав у неї дитину повторно. Дитина знаходиться на грудному вигодовуванні та потребує його кожні дві години. На її прохання віддати дитину, в її адресу лунала нецензурна лайка та погрози, що вона ніколи не побачить свою дитину. Після цього вона звернулася 02.03.2020 року до Суворовського відділу поліції, але так дитину не побачила. 03.03.2020 року вона звернулася до ВСР ОМЦСССДМ у Суворовському районі за допомогою. Працівники центру спільно з поліцією виїхали за місцем проживання ОСОБА_3 , але він поводив себе агресивно, продовжував погрожувати, було складено акт екстренного та кризового втручання. У дитини погіршився стан здоров`я, було викликано карету швидкої допомоги та доставлено дитину до медичного закладу (а. с. 1 3 зворотна сторона).

У судовому засіданні суду першої інстанції заявниця та її представник вимоги заяви підтримали, за викладених у заяві підстав. ОСОБА_1 додатково пояснила, що чоловік постійно погрожував відібранням дитини, тому вона постійно боїться та не виходить з дитиною на вулицю. Крім того, представник заявниці повідомив, що ОСОБА_1 подано до суду позов про встановлення місця проживання дитини (а. с. 36 37).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 березня 2020 року у задоволенні вищезазначеної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недостатністю доказів, на підставі яких можна було б встановити як вчинення домашнього насильства так і вирішити питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису. При цьому, місцевий суд також звернув увагу на те, що для отримання результату розгляду поданих заяв ОСОБА_1 не зверталася (а. с. 39 40 зворотна сторона).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 березня 2020 року. Ухвалити нове судове рішення, яким вказану заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленим, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що матеріали справи містять низку доказів щодо вчинення ОСОБА_3 дій, які у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» необхідно розцінювати як факт домашнього насильства відносно заявниці. Зазначає про необгрунтованність оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Від ОСОБА_3 до апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення, призначеного на 19.11.2020 року, розгляду справи.

Вказане клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

На підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в місті Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду ухвалено розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду».

Пунктами 1, 5, 12 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Це розпорядження набрало чинності з 26 жовтня 2020 року.

Отже, вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину, установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний».

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи та розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про відмову в задоволенні вимог вищевказаної заяви. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 1, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству») та процесуального (ст. ст. 12, 77, 79, 80, 81, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

14.06.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено шлюб, про що Суворовським районним у м.Одесі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області складено актовий запис №505.

Від шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дитина - син ОСОБА_6 .

03.03.2020 року за зверненням ОСОБА_1 працівниками ФСР ВСР ОМЦСССДМ у Суворовському районі було здійснено виїзд за адресою місця проживання чоловіка ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 , складено оцінку кризової ситуації та рекомендовано вирішити питання про місце проживання дитини у судовому порядку, також рекомендовано ОСОБА_1 звернутися за психологічною допомогою.

Також 03.03.2020 року ОСОБА_1 звернулася з заявами до поліції, що підтверджується талонами - повідомленнями № № 034023, 034024, 034021.

Згідно з характеристикою, складеною головою ОСББ «Вертикаль» та за підписами сусідів, чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , вони бачать рідко, спільно не проживають, періодично дебоширить, вибиває двері, вкрай недоброзичливий, грубо поводився з дружиною і її старшим сином.

Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав від 07.05.2012 року, заявник ОСОБА_1 є співвласником (1/4) квартири АДРЕСА_3 .

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 7 ч. 1 вказаної статті визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» закріплено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь- який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Крім того, п. 9 ч. 1 вказаної статті визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 вищевказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Отже, необхідною правовою підставою для застосування щодо особи обмежувального припису є вчинення цією особою домашнього насильства та наявність достатніх ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, ч. 1 ст. 79 ЦПК України, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінюючи надані заявницею докази на підтвердження фактів вчинення щодо неї домашнього насильства заінтересованою особою ОСОБА_3 , суд першої інстанції вірно зазначив, що на підтвердження вчинення домашнього насильства заявницею не надано суду належних, допустимих, достатніх доказів.

Згідно зі ст. 221 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 173-2 КУпАП, розглядають судді районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судів.

Проте, постанов суду про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної та/або кримінальної відповідальності суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, закріплений у ст. 62 Конституції України, який розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, належні докази вчинення ОСОБА_3 стосовно заявниці домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування обмежувального припису, стороною заявниці не надано.

За загальним правилом, закріпленим ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, оскільки заявницею належним чином не доведено наявності передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» правових підстав для застосування щодо ОСОБА_3 обмежувального припису, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що посилання апелянта в апеляційній скарзі на низку доказів щодо вчинення ОСОБА_3 дій, які у розумінні правил Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» необхідно розцінювати як факт домашнього насильства відносно заявниці, є такими, які на увагу суду не заслуговують з огляду на вищевикладене.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким надано вірну оцінку судом першої інстанції.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є недоведеними, апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги у суду апеляційної інстанції відсутні.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження вищевказаних судових рішень зазначені в частині 2 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе