Провадження №22-ц/812/1745/20
У х в а л а

23 листопада 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Шаманської Н.О.,

суддів: Коломієць В.В., Тищук Н.О.,

розглянувши заяву заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2020 року позов Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради - задоволено. Витребувано від ОСОБА_1 на корить територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради земельну ділянку площею 910 кв.м. нормативною грошовою оцінкою 115115 грн по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :15:018:0084.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В ході апеляційного провадження у справі 20 листопада 2020 року заступником керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії із земельними ділянками площею 0,0455 га з кадастровим номером :15:018:0092 та площею 0,0455 га з кадастровим номером :15:018:0093, у тому числі здійснювати їх поділ, об`єднання, реєстрацію прав на них; заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на вищезазначені земельні ділянки.

Заяву обґрунтовано тим, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2015 року під час первинного розгляду даної справи було забезпечено позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 910 кв. м з кадастровим номером :15:018:0084 по АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з вищезазначеною земельною ділянкою, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини щодо цієї земельної ділянки та виконувати на ній будівельні роботи; заборони Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області здійснювати будь-які реєстраційні та дозвільні дії щодо виконання будівельних робіт на спірній земельній ділянці; заборони реєстраційній службі Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вищезазначеної земельної ділянки.

Під час апеляційного перегляду даної справи представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 було надано суду інформацію про те, що 15 жовтня 2018 року ОСОБА_1 було здійснено поділ спірної земельної ділянки на дві частини та присвоєно цим ділянкам нові кадастрові номери :15:018:0092 та :15:018:0093, відповідно. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно продовжує обліковуватись зареєстроване за ОСОБА_1 право власності на ділянку з кадастровим номером :15:018:0084, тоді як Державному земельному кадастрі відомості про останню відсутні, натомість наявні дані про утворені в результаті її поділу ділянки :15:018:0092 та :15:018:0093.

Таким чином, відповідач, незважаючи на судову заборону вчиняти будь-які дії з земельною ділянкою з кадастровим номером :15:018:0084, вже здійснила дії, які можуть утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Так, відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК підставою забезпечення позову є можливість ускладнення чи неможливість у майбутньому виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною 1 статті 150 ЦПК, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини 3 статті 152 ЦПК).

Необхідність вирішення цього питання випливає також з положень статті 10 ЦПК України, за змістом якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та рівноправності сторін, а суд зобов`язаний створити умови, за яких дотримувався б необхідний баланс їхніх процесуальних прав та обов`язків та була б гарантована реальна можливість захисту майнових та особистих (немайнових) прав сторін.

Отже, забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують позивачу виконання рішення суду в разі задоволення його позову та обмежують, насамперед, права відповідача на розпорядження спірним майном на час розгляду та виконання такого рішення.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 2 грудня 2006 року).

При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність, та брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

До видів забезпечення позову законом віднесено накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини 1 статті 150 ЦПК України), а також заборону вчиняти певні дії (пункти 2,4 частини 1 статті 150 ЦПК України).

Під арештом майна слід розуміти заборону розпорядження цим майном, а в певних випадках - і користування ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Матеріали справи свідчать, що предметом спору у даній справі є земельна ділянка з кадастровим номером :15:018:0084.

Однак на даний час земельна ділянка з кадастровим номером :15:018:0084 поділена на дві ділянки, яким присвоєно кадастрові номери: :15:018:0092 та :15:018:0093, що підтверджується даними з Державного земельного кадастру.

Отже, спірні земельні ділянки, право власності на які належить ОСОБА_1 , є предметом спору.

Складовими права власності на землю є право розпорядження, володіння та користування цією нерухомістю.

В порядку забезпечення позову прокурор вважав необхідним тимчасово обмежити відповідача у праві розпорядження спірним майном з передачею прав на цю землю у будь-який спосіб та реєстрацією речових прав, а також змінювати об`єкт спору (проводити поділ, об`єднання), що є складовою оспорюваного права власності.

Отже, обраний позивачем спосіб забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам.

Спір щодо земельних ділянок є реальним, носить матеріальний характер, титульними володільцями спірного майна (власниками) є відповідачка.

Необхідність збереження правового статусу та стану спірної ділянки, який існує, принаймні на час виникнення спору, відповідає умовам вжиття заходів забезпечення позову та застосуванню правил частини 2 статті 149 ЦК.

Такі умови можуть бути забезпечені тимчасовою забороною розпорядження цим майном з передачею прав на цю землю та реєстрацією речових прав, та забороною змінювати об`єкт спору (поділ, об`єднання тощо).

Такий спосіб забезпечення позову відповідає і підставам, зазначеним прокурором у заяві.

Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження чи поділу земельних ділянок ОСОБА_1 , що в свою чергу, ускладнить виконання рішення суду.

Зважаючи на викладене, заяву заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 про забезпечення позову слід задовольнити, вжити заходи щодо забезпечення позову, заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії щодо спірних земельних ділянок та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати державну реєстрацію права власності на вищезазначені земельні ділянки за відповідачкою.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 151 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії із земельними ділянками площею 0,0455 га з кадастровим номером :15:018:0092 та площею 0,0455 га з кадастровим номером :15:018:0093, у тому числі здійснювати їх поділ, об`єднання, реєстрацію прав на них.

Заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельні ділянки площею 0,0455 га з кадастровим номером :15:018:0092 та площею 0,0455 га з кадастровим номером :15:018:0093.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий Н.О. Шаманська

Судді: В.В. Коломієць

Н.О. Тищук

Повний текст ухвали складений 23 листопада 2020 року