ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«19» листопада 2020 року м. Херсон

Справа № 664/629/20

Провадження № 22-ц/819/1463/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Полікарпової О. М.
секретарПохотніченко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Шахов Володимир Анатолійович на заочне рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області у складі судді Никифорова Є. О. від 12 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з вище зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що на початку травня 2015 року між ним та ОСОБА_2 досягнуто домовленість про обмін житлом, а саме, належний відповідачеві на праві власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , переходить у його власність, а належний йому на праві власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , переходить у власність відповідача.

Він на прохання відповідача, який є родичем його дружини, погодився додатково оплатити лікування останнього, оскільки той не мав доходу, а його стан здоров`я був тяжким.

Він допомагав коштами на лікування відповідача в декілька етапів в різних лікарнях, а після його одужання допоміг отримати соціальну допомогу (пенсію) від держави, для того, щоб нього була фінансова спроможність забезпечити себе харчуванням та необхідними речами для життя.

Фактичний обмін житлом між сторонами відбувся в травні 2015 року.

Позивач зазначав, що при вселенні, за власні кошти почав здійснювати капітальний ремонт та інші поліпшення прибудинкової території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач з часом, коли ремонт вказаного домоволодіння наближався до завершення, повідомив його про те, що передумав здійснювати обмін житлом та відмовився від попередньо досягнутих домовленостей про обмін.

Однак, при цьому, сторони домовились про наступне: продати та розподілити кошти від продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ним здійснено капітальний ремонт та поліпшення прибудинкової території, вартість будівлі значно збільшилась, а коштів компенсувати йому фактично понесені витрати у відповідача не було. Відповідач мав одразу продати цей будинок за попередньо погодженою з ним письмово ціною: відповідач отримує частку грошових коштів у розмірі 10 000 дол. США, а йому відходить інша сума коштів, отриманих від реалізації об`єкта нерухомості незалежно від розміру, про що між сторонами укладено письмовий договір від 28 березня 2019 року.

Після проведення капітального ремонту будинку та поліпшення прибудинкової території, він наприкінці 2015 року повідомив відповідача про готовність будинку до продажу та запропонував починати пошук покупця, однак, останній не поспішав починати продаж будинку та з часом почав уникати від виконання свого обов`язку щодо продажу будинку.

Він наполягав на тому, щоб відповідач відшкодував збитки, понесені ним на капітальний ремонт будинку та поліпшення прибудинкової території, що в загальній сумі складає 693 188,00 грн та підтверджується відповідними документами, однак, відповідач фактично відмовився від виконання своїх обов`язків з продажу будинку.

Відповідач, остаточно відмовившись від будь-якого спілкування з ним та врегулювання спірних обставин, які склалися, звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення.

Позивач зазначав, що у зв`язку з ухиленням відповідача протягом декількох років від виконання домовленостей щодо продажу будинку та обміну житлом, йому завдано майнову шкоду збитки у розмірі 693 188 грн, які просив стягнути з останнього та вирішити питання паро розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив доводи аналогічні тим, які були зазначені ним у позовній заяві та зазначив, що факт існування між ним і відповідачем домовленості про обмін житлом, який фактично і відбувся, підтверджується показами свідків, допитаних судом першої інстанції; підтвердженням наявності згоди відповідача на здійснення ним ремонтних робіт є п. 2.1 договору від 28 березня 2019 року, відповідно до якого, ОСОБА_2 визнає, що з його дозволу ОСОБА_1 зі своєю сім`єю у вересні 2015 року вселився у домоволодіння АДРЕСА_1 , де проживають до теперішнього часу, ОСОБА_1 за власні кошти провів капітальний ремонт домоволодіння.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Іванов С. С., діючий від імені ОСОБА_2 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, без змін.

Заслухавши доповідача, сторін та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів наявності будь-яких домовленостей із відповідачем про обмін належних їм на праві приватної власності житлових будинків, свідки з цього приводу жодних показів не надали, крім того, відсутні відомості про таку домовленість й в договорі від 28 березня 2019 року, отже, зобов`язання між сторонами не виникли.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.

Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги) (ч. 5 ст. 715 ЦК України).

За положенням ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Статтею 657 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У травні 2015 року сторони здійснили обмін житловими будинками, без укладення відповідного договору.

Після вселення до будинку відповідача ОСОБА_1 провів ремонтні роботи житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором підряду, укладеним позивачем із ОСОБА_3 , договірною ціною до вказаного договору, проектно-кошторисною документацією та розписками ОСОБА_3 про отримання грошових коштів від 29.06.2015 року в розмірі 43684,50 грн.; від 10.07.2015 року в розмірі 11048,50 грн.; від 10.07.2015 року в розмірі 95348,50 грн.; 03.08.2015 року в розмірі 3585,50 грн.; від 06.08.2015 року в розмірі 281215,00 грн.; від 27.10.2015 року в розмірі 87266,00 грн.; від 31.10.2015 року в розмірі 83664,50 грн.; від 18.11.2015 року в розмірі 11650,50 грн.; від 21.11.2015 року в розмірі 67561,00 грн.; від 27.12.2015 року в розмірі 8512,00 грн., актами приймання виконання будівельних робіт, підписаними між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 : № 1 від 10.07.2015 року; № 2 від 01.08.2015 року; № 3 від 27.10.2015 року; № 4 від 18.11.2015 року; № 5 від 27.12.2015 року; а також дефектними актом від 04.06.2015 року, складеним інженером-проектувальником ОСОБА_4 /а. с. 17-100/.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, як особа, на яку покладено обов`язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не довів належними і допустимими доказами факту існування між ним та відповідачем домовленостей щодо обміну належних їм на праві власності житлових будинків, в тому числі щодо проведення в будинку відповідача ремонтних робіт.

Так званий договір, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 28 березня 2019 року не є належним доказом існування між сторонами зобов`язання, оскільки у ньому лише зазначено, що ОСОБА_2 визнає, що з його дозволу ОСОБА_5 зі своєю сім`єю у вересні 2015 року вселився у домоволодіння АДРЕСА_1 , де проживають до теперішнього часу; ОСОБА_1 за власні кошти провів капітальний ремонт домоволодіння, повністю несе витрати пов`язані з утриманням та обслуговуванням домоволодіння (п. 2.1).

При цьому, вище вказаним договором не підтверджено, чи надавав відповідач дозвіл на проведення ремонтних робіт, яких саме і за якою вартістю та погодження проведення ремонтних робіт із власником будинку.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази існування між сторонами домовленості щодо обміну належних їм на праві власності житлових будинків, ремонтні роботи, проведені позивачем в житловому будинку відповідача без дозволу останнього, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у позові саме з цих підстав та вважає доводи апеляційної скарги у зазначеній частині необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню.

Доводи апеляційної скарги факт існування між ним і відповідачем домовленості про обмін житлом, який фактично і відбувся, підтверджується показами свідків, допитаних судом першої інстанції, підлягають відхиленню, оскільки свідок ОСОБА_6 підтвердила факт проживання ОСОБА_2 в с. Брилівка, в належному позивачу житловому будинку з 2014 року по 2019 рік; свідок ОСОБА_7 підтвердив, що ОСОБА_1 зробив капітальний ремонт у житловому будинку АДРЕСА_1 , після чого останній вселився до вказаного будинку. При цьому свідки не підтвердили факт наявності між сторонами домовленості щодо обміну належних їм на праві власності житлових будинків та дозволу власника на проведення ремонтних робіт.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Шахов В. А. висновки суду не спростовують, тому підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Шахов Володимир Анатолійович залишити без задоволення.

Заочне рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 20 листопада 2020 року.

Головуючий Л. П. Воронцова

Судді: П. Я. Ігнатенко

О. М. Полікарпова