Справа № 496/3132/19
Провадження № 2/496/11/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю:

секретаря - Дигуляр А.С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати договір № -009707 від 15.06.2018 року укладений між нею та ТОВ «Фінансова компанія є гроші» недійсним та вирішити розподіл судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що 21.01.2019 року позивач помилково внесла кошти на рахунок відповідача в сумі 13102,66 грн., вже в лютому 2019 року їй почали надходити дзвінки від працівників ТОВ «Фінансова компанія є гроші», з яких вона дізналась про те, що з відповідачем уклала договір позики № -009707, копію якого отримала у березні 2019 року. ОСОБА_1 вважає, що кредитний договір вона не підписувала, сторони не домовились про всі істотні умови договору, договір містить умови, які є несправедливими та суперечать принципу сумлінності, що є підставою визнання його недійсним.

Позивач у судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву згідно якої не заперечувала про призначення справи до судового розгляду, просить справу розглядати у її відсутність (а.с. 30).

Відповідач у судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом надіслання ухвал та судових повісток на адресу визначену у позові, однак конверти повертались до суду з відміткою «адресат вибув», жодних заяв або клопотань не заявлялось (а.с. 23, 28).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 15.06.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія є гроші» було укладено договір споживчої позики № -009707, який підписано електронними підписами сторін по справі (а.с. 6-13).

За умов кредитного договору позивачу надано кредит у розмірі 3500 грн. строком на 30 днів, з датою повернення позики 14.07.2018 року о 23.00 год., графік розрахунків повернення кредиту додано до позову (а.с. 13).

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно п. 12 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» - електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис;

Відповідно до ст. 18 Закону - електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За правовим статусом він прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Згідно ст. 633 ЦК України - публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Так на підтвердження позовних вимог, позивач надала до суду копію Договору № -009707 від 15 червня 2018 року та графік розрахунків к зазначеному договору,однак зазначені докази це всього лише роздрукований текст який може створити будь хто за допомогою комп`ютеру та принтеру. Навіть наявність на копії договору надпису зробленого позивачкою «копія вірна», не робить цей документ доказом з точки зору норм ЦПК України.

Позивач стверджує, що копію цього договору вона отримала лише у березні 2019 року, однак надає до суду копію кредитного договору № -009707 від 15.06.2018 року, який виготовлено шляхом роздруківки без оригіналів підписів сторін по справі, в якому зазначено, що договір підписано електронним підписом сторін, при цьому не надає жодних доказів щодо направлення їй копії договору саме у березні 2019 року стороною відповідача.

Графік розрахунків к зазначеному договору взагалі не завірений.

Будь-яких інших доказів звернення відповідача до ОСОБА_1 з вимогою про повернення заборгованості за кредитним договором, або інших вимог Позикодавця, позивач до суду також не надає.

Також позивач не зверталась до суду з клопотанням про витребування доказів на підтвердження свої вимог.

Відповідно до п. 2.4 умов вищевказаного договору - позика надається Позичальнику без забезпечення виконання його зобов`язань та за умов надання Позикодавцю всіх необхідних документів, згідно переліку, визначеного Позикодавцем.

Тобто, підписанню договору, передувало надання Позикодавцю всіх необхідних документів, згідно переліку, визначеного Позикодавцем зі сторони Позичальника, що ставить під сумнів помилковість внесення грошових коштів на рахунок відповідача, як про це заявляє позивач у позовній заяві.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наданих позивачем доказів, суд не може дійти висновку про обґрунтованість звернення позивача із даним позовом до суду.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК).

Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд, не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що твердження, викладені позивачем у позовній заяві не знайшли свого підтвердження, а тому вважає за необхідне відмовити повністю в задоволенні позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 207, 633, 638, 639 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 79, 80, 81, 89, 178, 247, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ЗУ «Про електронні довірчі послуги» суд -

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) до ТОВ «Фінансова компанія Є гроші» (місце реєстрації: 49000, м. Дніпро, вул. Гоголя, 15, ЄДРПУ: 41538600) про визнання недійсним кредитного договору - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17.02.2020 року.

Суддя Буран В.М.