ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9123/20 Справа № 212/6341/20 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо збагачувальний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариство «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року, яке ухвалено суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення суду складено 28 вересня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариство «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» (надалі ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

Позов мотивовано тим, що 10 вересня 1996 року від нещасного випадку, який трапився при виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, загинув його батько ОСОБА_2 .

Внаслідок смерті батька позивач переносить тяжкі моральні страждання, оскільки він втратив рідну йому людину у віці 11 років, залишився без батьківського піклування та матеріальної підтримки, оскільки заробіток батька був основним доходом для існування, тому просив суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 1 500 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що смерть батька для позивача є незворотною втратою, яка не підлягає відновленню, та яка завдає йому тривалих глибоких моральних страждань, оскільки на момент смерті батька позивачу виповнилось 11 років, отже будучі неповнолітнім він залишився без батьківської турботи та матеріальної підтримки.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що нормами ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не передбачалося право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю працівника на виробництві.

На думку апелянту, судом першої інстанції не враховано, що відповідачем надано матеріальну допомогу сім`ї постраждалого у розмірі 21 760,32 грн.

Також вказує, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, яка набрала чинності з 23.05.2020 року та якою передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди визначеної рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач ПрАТ «ЦГЗК» зазначає про те, що апеляційна скарга позивача не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України, оскільки в ній не зазначено в чому полягає незаконність та необґрунтованість рішення та не зазначено чітких підстав для апеляційного перегляду рішення суду, які передбачені ст. 376 ЦПК України.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ПрАТ «ЦГЗК» - залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач є сином ОСОБА_2 (а.с. 15).

За життя ОСОБА_2 працював на підприємстві Криворізький Державний Центральний гірничо збагачувальний комбінат, правонаступником якого є ПрАТ «ЦГЗК».

10 вересня 1996 року при виконанні трудових обов`язків з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер (а.с. 7-13).

Відповідно до п. 11 Акту форми Н-1 № 19 про нещасний випадок на підприємстві від 30 вересня 1996 року, смерть ОСОБА_2 наступила внаслідок динамічних навантажень на консоль крана, у зв`язку з чим трапилося його обрушення разом із кабіною крана, потерпілий впав з висоти 40 метрів та був тяжко травмований.

Згідно п. 13.2 Акту, особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці є заступник начальника фабрики ОСОБА_3 , начальник фабрики ОСОБА_4 та майстер по ремонту механічного обладнання ОСОБА_5 (а.с.11)

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернівської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 1996 року, актовий запис № 1117, ОСОБА_2 помер у віці 33 років, причина смерті закрита внутрічерепна травма (а.с.14).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на ПрАТ «ЦГЗК», суд першої інстанції виходив із того, що нещасний випадок, внаслідок якого помер батько позивача, стався під час його роботи, 11 вересня 1996 року, внаслідок якого позивачу спричинена моральна шкода, яка має бути відшкодована на підставі статті 440-1 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки, смерть батька позивача настала під час виконання трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку в 1996 році, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин сторін положень статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК України, в редакції 1963 року, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю його батька в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних,тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити і з засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, викладених у Постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зав`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як вбачається з матеріалів справи, батько позивача загинув під час виконання трудових обов`язків.

Внаслідок його смерті позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, внаслідок чого позивач був позбавлений моральної підтримки, назавжди втративши турботу та підтримку близької людини, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зав`язків.

Виходячи із наведених вище обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.

При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що смерть батька завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань.

Як вбачається з матеріалів справи, факт смерті потерпілого ОСОБА_2 від нещасного випадку встановлений Актом про нещасний випадок №19 від 30 вересня 1996 року, що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нормами ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не передбачалося право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю працівника на виробництвіколегія суддів не бере до уваги, оскільки ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року передбачено регулювання питання про відшкодування моральної шкоди.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем надано матеріальну допомогу сім`ї постраждалого у розмірі 21 760,32 грн., колегія суддів не бере до уваги, оскільки виплата одноразової допомоги не позбавляє позивача права на відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю батька.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, судом першої інстанції не було враховано, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, яка набрала чинності з 23.05.2020 року та якою передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди визначеної рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що визначений розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, з огляду на наступне.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок смерті батька позивач переносить тяжкі моральні страждання, оскільки він втратив рідну йому людину у віці 11 років, залишився без батьківського піклування та матеріальної підтримки, оскільки заробіток батька був основним доходом для існування сім`ї. Смерть батька для позивача є незворотною втратою, яка не підлягає відновленню, та яка завдає йому тривалих глибоких моральних страждань.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, оскільки смерть батька призвела до порушення його нормального укладу життя, вважає що належною компенсацією моральної шкоди є 200 000 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні.

У зв`язку із збільшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди підлягає збільшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п. 3 ч. 3 ст. 175, п. 1.ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом судового збору, стягнутого з ПрАТ «ЦГЗК» і збільшити його з 1500 гривень до 200 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, апеляційна скарга ПрАТ «ЦГЗК» залишенню без задоволення, рішення суду - зміні в частині розміру моральної шкоди, та збільшення його з 150 000 грн. до 200 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариство «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариство «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 150 000 грн. до 200 000 (двісті тисяч) грн.

Рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариство «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 1 500 гривень до 2 000 (дві тисячі) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: