Ухвала

27 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 753/12117/18

провадження № 61-17375ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ярового Анатолія Ростиславовича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Громадської організації «Наші гроші» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати недостовірною інформацію, поширену в мережі інтернет на вебсторінці видання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за авторства ОСОБА_2 такого змісту: «Зв`язки у правоохоронних органах мав, зокрема, підозрюваний у цій справі президент DARA Group ОСОБА_1 , який своїми зв`язками підтримував групу. ОСОБА_1 зараз перебуває у міжнародному розшуку. Не виключено, що він переховується у Чехії або Іспанії, де він володіє нерухомістю». «Як встановило слідство, учасники схеми незаконно заволоділи 27,94 млн. грн. Завищення цін укладених договорів на цю суму підтверджується судовими експертизами». «Представник «Уніс-Центру» спочатку чітко вказував, що знає те, що підприємства заходять на торги ЮУАЕС за погодженням з ОСОБА_5 і його сином ОСОБА_6 . Однак згодом він відмовився від цих показів. За даними слідства, після першого допиту цього свідка ОСОБА_7 і ОСОБА_1 по телефону узгоджували, що треба повпливати на нього, щоб він дав «нормальні» покази в НАБУ»; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати зазначену інформацію; стягнути з відповідачів 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що поширена в мережі Інтернет інформація про нього є недостовірною і негативною, а відтак порушує його особисті немайнові права, ганьбить його честь, гідність і ділову репутацію та завдає моральної шкоди. Поширена інформація формує думку, що він тісно пов`язаний з кримінальними структурами та у формі стверджень містить відомості про вчинення ним злочинів, що порушує презумпцію невинуватості. Внаслідок поширення недостовірної інформації він зазнав втрат немайнового характеру, постійно знаходиться у стані нервового напруження та стресу, ускладнилося його професійне та громадське життя. Моральну шкоду він оцінив у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ярового А. Р. залишено без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року - без змін.

20 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Яровий А. Р. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є стягнення 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Тобто ціна позову в цій справі становить 100 000 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн). Тому в цій частині справа № 753/12117/18 є малозначною в силу вимог закону.

Також предметом позову в цій справі є захист честі, гідності та ділової репутації, визнання поширеної інформації недостовірною та зобов`язання спростувати поширену інформацію.

Справа в цій частині вимог є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Доводи заявника про неврахування судами правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 17 травня 2018 року у справі № 210/2854/16-ц, від 13 лютого 2019 року у справі 439/1469/15-ц, від 30 вересня 2019 року у справі № 742/1159/18, від 04 березня 2020 року у справі № 762/628/17, від 11 червня 2020 року у справі № 761/7719/18 про те, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У разі, якщо питання про залучення усіх належних відповідачів у справі про захист честі та гідності фізичної особи судом першої інстанції не вирішено суд відмовляє у позові з цих підстав. При цьому достовірність поширеної інформації, спростування якої є предметом позову, судом не перевіряється, не заслуговують на увагу, оскільки висновки судів попередніх інстанцій в цій справі не суперечать наведеним правовим висновкам Верховного Суду. Так, в цій справі було пред`явлено позов як до автора статті, тобто до особи, яка поширила недостовірну інформацію, так і до власника вебсайту, на якому така стаття була поширена. Що стосується аргументів касаційної скарги про незалучення до участі у справі прокурора, з публічного виступу якого була отримана частина відображеної у статті інформації, то згідно з правовими висновками, викладеними у згаданій вище постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі 439/1469/15-ц, якщо позивач заявляє вимоги до одного з належних відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише у разі неможливості розгляду справи без його участі.

Судами попередніх інстанцій в цій справі було встановлено, що поширена у публікації журналіста ОСОБА_2 інформація була отримана з публічного виступу прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_8 у відкритому судовому засіданні в Солом`янському районному суді міста Києва з розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу, що підтверджується копією аудіозапису судового засідання та робочими записами в особистому записнику журналіста ОСОБА_2 . Крім того, наявність у позивача статусу підозрюваного у кримінальному провадженні підтверджується судовими рішеннями, які є у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Відповідно до частини другої статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тобто в матеріалах справи наявні докази які стосуються предмета доказування, а судами не було встановлено неможливості розгляду цієї справи без участі прокурора.

Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій в цій справі не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах, на які посилається заявник.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення в постанові Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ярового Анатолія Ростиславовича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Громадської організації «Наші гроші» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов