Ухвала

Іменем України

28 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 441/292/19

провадження № 61-1156ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Правосудька Олександра Миколайовича на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 21 червня 2019 року у складі судді Українця П. Ф. та постанову Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б., у справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень

У лютому 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - державний виконавець Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області).

Скаргу мотивував тим, що у провадженні Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження АСВП 45053132, з примусового виконання виконавчого листа від 08 листопада 2006 року № 2-816, виданого Городоцьким районним судом Львівської області про стягнення із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліментів на дитину - ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно.

20 листопада 2018 року державний виконавець здійснив розрахунок заборгованості по аліментах, згідно з яким до сплати підлягають аліменти у розмірі 209 556,30 грн, з яких боржником сплачено 34 951,80 грн., заборгованість - 174 604,80 грн. Не погодившись із зазначеним розрахунком, він 20 грудня

2018 року звернувся до Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області із заявою про здійснення перерахунку розміру аліментів, але йому було відмовлено, з посиланням на те, що зазначене питання повинно вирішуватись судом.

Посилаючись на те, що розрахунок заборгованості по аліментах є незаконним, оскільки з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2009 року він перебував на спрощеній системі оподаткування, тому при розрахунку розміру аліментів виконавець мав керуватись положеннями частини другої статті 195 СК України, просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області щодо непроведення перерахунку (розрахунку) розміру заборгованості зі сплати аліментів за заявою боржника від 20 грудня 2018 року та зобов`язати державного виконавця Городоцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_3 за грудень 2006 року, 2007 рік - 2008 рік та за січень-березень 2009 року, виходячи із середньої заробітної плати працівника для місцевості - м. Городок Львівської обл.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 21 червня

2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язку державного виконавця щодо здійснення перерахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів у зв`язку із незгодою боржника з розміром заборгованості, оскільки зазначене питання вирішується судом за заявою заінтересованої особи.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, представник

ОСОБА_1 - Правосудько О. М. звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Постановою Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Правосудька О. М. залишено без задоволення, а ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від

21 червня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права та дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги на дії державного виконавця.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - Правосудька О. М. , в якій він просив скасувати ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 21 червня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року, ухвалити нове судове рішення, яким виключити з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суду першої інстанції посилання на дату проведення державним виконавцем розрахунку та закрити провадження за скаргою ОСОБА_3 .

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дослідили матеріалів виконавчого провадження та дійшли безпідставного висновку про те, що 20 листопада

2018 року державним виконавцем вперше було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2020 року касаційну скаргу було залишено без руху, надано заявнику строк до 17 лютого 2020 року для подання до Верховного Суду належних доказів на підтвердження повноважень адвоката Правосудька О . М., як представника ОСОБА_1

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

З огляду на зазначене розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_1 - Правосудька О. М. здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За змістом частини першої та третьої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Частинами третьою та четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частина 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено обов`язку державного виконавця здійснювати перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, у випадку незгоди боржника із розміром заборгованості, та дійшли обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Основоположним принципом здійснення цивільного судочинства є закріплений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності. Згідно з яким, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У касаційній скарзі заявник не погоджується з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами, зокрема здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості по аліментам від 20 листопада 2018 року у рамках виконавчого провадження АСВП 45053132, однак скаргу на дії держаного виконавця він не подавав.

А тому, суд першої інстанції, діючи відповідно до наданих процесуальним законом повноважень, здійснив розгляд скарги ОСОБА_3 в межах заявлених ним вимог. Перевіряючи законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд не в праві був виходити за межі заявлених у скарзі вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленими судовими рішеннями, законність та обгрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.

Ураховуючи наведене, ухвала Городоцького районного суду від 21 червня

2019 року та постанова Львівського апеляційного суду від 10 грудня

2019 року, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - Правосудька Олександра Миколайовича на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 21 червня

2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак