ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/751/20
Провадження № 2/210/1035/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"28" травня 2020 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ступак С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради про виведення квартири із числа службового житла, -

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2020 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради про виведення квартири із числа службового житла, в якому просив зобов`язати Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, вивести квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із числа службового фонду до комунальної власності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач по справі ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Державним об`єднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» з 1987 року. В 1989 році у зв`язку із удосконаленням структури управління Державним об`єднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», позивач була переведена до управління соціальних підрозділів «Кривбасруда», де пропрацювала до 1992 року. У зв`язку з своєю трудовою діяльністю ОСОБА_1 отримала двокімнатну квартиру, житловою площею 32,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як службове житло, на сім`ю з трьох осіб, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , який був чоловіком позивача та доньку ОСОБА_4 , відповідно до Рішення Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради № 258 від 13 вересня 1991 року та на підставі вказаного рішення, видано ордер на жиле приміщення № 593 від 25 вересня 1991 року.

12 квітня 1993 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 , не проживає у квартирі яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

06 лютого 1998 року відповідно до клопотання Державного об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», було передано до комунальної власності житловий фонд загальною площею 1169,1 тис. кв. м., нежитловий фонд загальною площею 72273 кв.м., об`єкти зовнішнього благоустрою, враховуючи згоду на це Міністерства промислової політики від 17 грудня 1997 року № 15/6.2-332. У зв`язку з чим, представник позивача зазначає, що було передано до комунальної власності будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

На момент звернення до суду у вказаній квартирі проживають ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки, службова квартира, за вказаною адресою, призначена для тимчасового проживанні і її службовий статус значно обмежую можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством, житлових прав та наявність права на отримання житлового приміщення для постійного проживання, Позивач неодноразово зверталась до виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, та у відповіді від 30 грудня 2014 року зазначено, що останній не має законних підстав для розгляду питання про виключення даної квартир із числа службових, а у відповіді від 05 грудня 2019 року, зазначено, для того щоб виключити квартиру із числа службових, підприємстві на балансу якого знаходиться дана квартира потрібно подати клопотання, про заміну статусу квартири зі службового на комунальне.

Позивач зверталась до правонаступника Державного об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» - Публічного акціонерного товариства «Кривбасруда», однак відповідно до відповідей від 16 липня 2014 року, 05 серпня 2014 року та 26 грудня 2019 року, останній на своєму балансі вказаного майна не має, так як відповідно до рішення № 189/2 від 06 лютого 1998 року, воно було переведено до комунальної власності.

У зв`язку з чим, враховуючи в сукупності правові колізії, досить тривалий термін проживання позивача та її родини в спірній службовій квартирі, який становить більше 20 років, та неможливість захисти свої законні права іншим способом, окрім судового, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах позивача.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 лютого 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

В ухвалі про відкриття провадження від 10 лютого 2020 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала отримана відповідачем, що підтверджується розпискою від 12.03.2020 року, відзиву на позовну заяву від Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, 13.03.2020 року отримали ухвалу про відкриття провадження, пояснень на позовну заяву від третьої особи по справі до суду не надійшло.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 її прийнято на посаду двірника ЖЄО № 17 та звільнено з посади 02.06.1987 року, 28.09.1987 року прийнято до Державного об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» на посаду прибиральниці, з 31.01.1989 року переведено до ЖКО двірником, з 01.01.1989 року переведено до управління соціальних підрозділів «Кривбасруда», де остання пропрацювала до 1992 року (а.с. 10, 34-36)

Рішенням виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу № 258 від 19.09.1991 року ОСОБА_1 , в складі сім`ї з трьох осіб, надана двохкімнатна квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується копією вказаного рішення яке видано архівним відділом виконкому Криворізької міської ради Дніпропетровської області вих. № Н -145 від 12 липня 2019 року. (а.с.11)

Згідно копії Ордеру № 593 виконавчого комітету Дзержинської ради народних депутатів м. Кривого Рогу від 25.09.1991 року, ОСОБА_1 надано право зайняття двокімнатної квартири АДРЕСА_4 , житловою площею 32,3 кв.м. (а.с.14).

06 лютого 1998 року Рішенням Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області № 189/2 про прийняття до комунальної власності міста житлового та нежитлового фонду, об`єктів зовнішнього благоустрою ДО «Кривбасруда» розглянуто клопотання Державного об`єднання по видобутку руд підземним способом та було передано до комунальної власності житловий фонд загальною площею 1169,1 тис. кв. м., нежитловий фонд загальною площею 72273 кв.м., об`єкти зовнішнього благоустрою, враховуючи згоду на це Міністерства промислової політики від 17 грудня 1997 року № 15/6.2-332. (а.с.12)

Відповідно до Додатку № 1 до рішення міської Ради № 189/2 від 06.02.1998 року, Перелік житлового фонду, ДО «Кривбасруда», що підлягає передачі у комунальну власність міста, передано будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . (а.с.13)

Відповідно Довідки № 207 від 20.01.2020 року наданої відділом реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстровані ОСОБА_1 з 05.07.2011 року та ОСОБА_4 з 29.07.2011 року. (а.с.9)

Відповідно до Листа управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради від 17.11.2014 року № 7555/8, за підписом начальника управління зазначено, що згідно з рішенням виконкому Дзержинської районної у місті ради від 13.09.1998 року № 258 квартира за адресою: АДРЕСА_5 , включена до службового житлового фонду управління спеціальних підрозділів виробничого відділення «Кривбасруда». Відповідно до пункту 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень та користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, на підставі клопотання відповідного підприємства, установи, організації рішенням виконкому районної у місті ради. (а.с.16)

Листом виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради від 30.12.2014 року № В - 788-П, адресованого ОСОБА_1 , виконком інформує, що на теперішній час не має законодавчих підстав щодо розгляду питання виключення квартири АДРЕСА_4 із числа службових. (а.с.17)

Листом виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради від 05.12.2019 року № 14/29-3346 адресованого адвокату Ващенко О., посилаючись на п. 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень та користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 повідомлено, що клопотання підприємства щодо виключення квартири АДРЕСА_4 із числа службових надається до виконкому районної у місті ради через Центр адміністративних послуг «Віза». (а.с.19)

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського « Сірка » та Стебницького «Полімінерал» Львівської області» від 02.03.1998 року № 258, п. 1 наказу Міністерства промислової політики від 29 липня 1998 року № 263 Державне виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно п. 2 вказаного наказу правонаступником перейменованого ДВО по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначено ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат». (а.с. 21)

Представником позивача долучено до матеріалів справи роздруківку з офіційного сайту ПАТ «Кривбасзалізрудком», з якої встановлено, що шляхом реорганізації було перетворено ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат» у дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром». Згодом, відповідно до спільного наказу Державного комітету промислової політки та Фонду державного майна «Про реорганізацію Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» від 19 лютого 2001 року № 66/245 та п. 1 наказу Державної акціонерної компанії «Укррудком» від 30 липня 2001 року № 290 Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» державної акціонерної компанії «Укррудпром» шляхом реорганізації було перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком». (а.с.22)

Позивач та її представник звертались до підприємства правонаступника Державного по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» - ПАТ «Кривбасзалізрудком», однак згідно листа № 5323/807 від 16.07.2014 року, № 2566 від 05.08.2014 року та № 4246 від 26.12.2019 року, повідомлено про, що житловий фонд Державного об`єднання по видобутку руд підземним засобом «Кривбасруда», був переданий у комунальну власність міста згідно рішення Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 06.02.1998 року № 189/2 «Про прийняття до комунальної власності міста житлового та нежитлового фонду об`єктів зовнішнього благоустрою ДО «Кривбасруда», у зв`язку з чим, рекомендовано звернутись до Управління благоустрою та житлової політки виконкому Криворізької міської ради для вирішення вказаного питання. (а.с. 15, 18, 20)

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 345 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 ЖК УРСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII.

Згідно із частиною одинадцятою статті 8 цього Закону спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

У такому випадку це спір про право цивільне, хоч у ньому й бере участь суб`єкт публічного права, адже спірні правовідносини врегульовано нормами ЖК УРСР і стосуються захисту житлових прав особи, що є вирішальним.

У таких спорах орган місцевого самоврядування реалізує свої повноваження власника державного житлового фонду, тобто перебуває з громадянином не в публічно-правових, а у приватноправових відносинах.

Законодавство не містить чіткого визначення поняття службове житлове приміщення. При цьому, із аналізу положень вказаних нижче нормативно-правових актів вбачається, що службове житлове приміщення це таке житлове приміщення, що перебуває у державній, комунальній, а в окремих випадках і в приватній власності (але крім житлових приміщень, що перебувають у приватній власності фізичних осіб), яке у зв`язку з характером трудових відносин призначене для більш близького проживання працівників.

Відповідно до ч.1 ст.118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЖК УРСР, порядок надання службових жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації квартири, визнані у встановленому порядку службовими житловими приміщеннями.

Відповідно до пункту 6 Розділу 1 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради міністрів УРСР від 04.02.1988 №37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.

Отже, першим кроком особи, яка бажає приватизувати службове житло має бути звернення до керівництва підприємства, установи чи організації, яке надавало службове приміщення, з проханням виключити житло із службового житлового фонду, у зв`язку з відсутністю потреби в його використанні в статусі службового.

Як встановлено з матеріалів справи Державне об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», яке реорганізовано в ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким позивачу ОСОБА_1 надана службова квартира по АДРЕСА_5 , не має на балансі вказаного майна, оскільки житловий фонд Державного об`єднання по видобутку руд підземним засобом «Кривбасруда», був переданий у комунальну власність міста згідно рішення Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 06.02.1998 року № 189/2 «Про прийняття до комунальної власності міста житлового та нежитлового фонду об`єктів зовнішнього благоустрою ДО «Кривбасруда».

Відповідно до ч.1 ст. 123 ЖК України, порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Зі змісту вказаних положень виходить, що вирішення питання про виключення житлового приміщення із числа службових можливо лише при наявності клопотання адміністрації підприємства, яке використовує вказане житлове приміщення як службове.

Відповідно до абзацу другого пункту 9 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у разі банкрутства підприємств, зміни форми власності, злиття, приєднання, поділу, перетворення, виділу або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (у тому числі гуртожитки) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад.

Пунктом 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 вищевказаного Закону передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з частинами 5 та 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні позивач проживає в спірній квартирі, яка має статус службового житлового приміщення майже 20 років. Вселилась в квартиру на підставі ордеру. Оскільки Державне об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», житловий фонд передав у комунальну власність міста, згідно рішення Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 06.02.1998 року № 189/2 та до даного часу територіальна громада в особі Криворізької міської ради та її виконавчого комітету, жодного разу не проявляла інтересу до спірної квартири, тому суд приходить до висновку, що це засвідчує про відпалу потребу у використанні вказаної квартири як службової.

При цьому суд звертає увагу, що вирішальним тут є майно територіальної громади, управління яким здійснює орган місцевого самоврядування - Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради. Тому, Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради мав усі законні підстави, та достатньо повноважень, за заявою квартиронаймача, на підставі п. 6 Положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», прийняти рішення про виключення спірної квартири з числа службових, оскільки відпала потреба в такому його використанні.

В даному випадку вимагати від відповідача клопотання підприємства, на балансі якого вказане майно вже не перебуває, є нічим не обґрунтованим та неправомірним, за умови, що інших претензій до переліку поданих документів у виконавчого комітету не було.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

За загальним правилом, суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Дискреційні повноваження в більш звуженому розумінні це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013р. №21-87а13.

Разом з цим, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14, Постанова Вищого Адміністративного Суду України від 19 травня 2016 року у справі № К/800/32729/15).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Таким чином, всебічно дослідивши усі обставини справи та письмові докази, з урахуванням їх допустимості та узгодженості між собою, суд приходить до висновку про наявність правових підстав, для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3-13, 76-83, 89, 259, 263-265, 268, 280-281 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради про виведення квартира із числа службового житла - задовольнити.

Зобов`язати Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, вивести квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із числа службового фонду до комунальної власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ступак