Справа № 428/3156/20
Провадження № 22-ц/810/546/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів Назарова М.В., Стахової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник-адвокат Шляхтіна Анастасія Сергіївна

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 липня 2020 року ухваленого судом у складі судді Кордюкової Ж. І.

у справі про зобов`язання нарахувати і виплатити не отримані за життя страхові виплати в порядку спадкування за законом,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області

встановив:

14 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивований правом позивача у порядку спадкування за законом на страхові виплати, що належали його батьку ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не отримані останнім за життя у період з 01.06.2016 по 30.11.2018 року.

Позивач просив суд зобов`язати відповідача виплатити йому в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 не отримані за життя страхові виплати за період з 01.06.2016 року по 30.11.2018 року з урахуванням корегуючого коефіцієнту.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,невідповідність висновків суду встановленим у справі обставинам, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

За доводами апеляційної скарги: суд не звернув увагу, що потерпілим ОСОБА_2 за життя не отримано постанову управління відповідача від 01 червня 2016 року про припинення нарахування належних йому страхових виплат, що унеможливило її оскарження останнім; ОСОБА_2 мав право на нарахування та виплату страхових виплат, незалежно від звернення до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території, та його проживання на окупованій території, і не втратив це право за життя, тому ці суми увійшли до складу спадщини, і позивач як спадкоємець відповідно до статті 1227 ЦК України, має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилаючись на законність ухваленого судом рішення та необґрунтованість доводів апеляційної скарги просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, представників учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним вимогам відповідає.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , останній перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в м. Первомайськ Луганської області з 01.04.2001 року.

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Попаснянському районі Луганської області від 01.06.2016 року №1217/4164/4164/534 ОСОБА_2 припинено виплату щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 806.45 грн. з 01 червня 2016 року.

З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 вживались відповідні заходи щодо відновлення нарахування відповідачем щомісячних страхових виплат, оскарження дій чи бездіяльності останнього.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер у м. Золоте -5 Луганської області.

Постановою державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори від 06 лютого 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, в зв`язку з відсутністю не отриманих страхових сум щомісячних виплат на ім`я ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції враховуючи висновок Верховного Суду викладений у постанові від 14.04.2020 року у справі №431/6232/18-ц, виходив з того, що оскільки припинення нарахування страхових виплат батьку позивача ОСОБА_2 як потерпілому здійснено за його життя, якій в свою чергу у встановленому законом порядку не оскаржив ці дії відповідача, і не виявив інтересу по відновленню нарахування щомісячної грошової суми страхових виплат, які йому за життя не нарахувались з 01 червня 2016 року по 27 листопада 2018 року, тому страхові виплати за вказаний період не можуть входити до складу спадщини в розумінні вимог статті 1219 ЦК України, отже позивач ОСОБА_1 як спадкоємець не має права на те, що за життя спадкодавця не було йому нараховано.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та правильно застосованим нормам матеріального права.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Проте, існують такі спадкові права, які можуть переходити у порядку спадкування, але їхній перехід може бути обмежений на підставі прямої вказівки закону.

Так у відповідності до статті 1227 ЦК України, згідно з якою суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя (виплати нараховані, але не отримані спадкодавцем), передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Системний аналіз положень статей 1219 та 1227 ЦК України, при застосуванні до встановлених у цій справі обставин, дає підстави для висновку, що потрібно розрізняти: право на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, як об`єкт цивільних прав, яке нерозривно пов`язане із особою і яке не входить до складу спадщини та припиняється зі смертю особи, яка мала таке право; та право на суми відшкодування (грошових коштів), нараховані у зв`язку з трудовим каліцтвом спадкодавцю за його життя, тобто належали йому, але не отриманні ним за життя, які передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

Отже, право на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом не входить до складу спадщини. Нараховані за життя суми відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, які не були отримані спадкодавцем, входять до складу спадщини.

При вирішенні спорів про право на спадщину на належні спадкодавцю за життя суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/16-ц, від 09 грудня 2020 року у справі № 243/9613/19-ц.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог є вірним, оскільки відповідно до вимог ЦК України до складу спадкового майна входить лише сума страхових платежів, які належали спадкодавцю після їх призначення й нарахування за його життя, а право на призначення страхової виплати за статтею 1219 ЦК України до складу спадщини не входить.

Оскільки спадкодавцю за життя не було нараховано страхових виплат за спірний період, а тому зазначені виплати, на які претендує позивач, не можуть входити до складу спадщини після смерті його батька.

Доводи скаржника зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував.

Посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц, постанову Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №642/6946/18 є безпідставними, оскільки висновки вказаних постанов ухвалені за інших фактичних обставин і є результатом перегляду справ за певними доводами касаційних скарг.

Отже, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 388, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області 21 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повної постанови 28 грудня 2020 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: М.В. Назарова

Н.В. Стахова