Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Новотроїцький районний суд

Херсонської області

в складі: головуючого судді Решетова В.В.

секретар судового засідання Сушко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новотроїцьке цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Новотроїцький РВ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про встановлення факту народження дитини та реєстрації шлюбу

В С Т А Н О В И В:

Заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаною заявою посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Саки вони уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації шлюбу м. Саки, АР Крим, актовий запис № 219 та видано свідоцтво про укладення шлюбу від 19.07.2014 року серія НОМЕР_1 . Оскільки Республіка Крим є тимчасово окупованою територією та отримати документи, що підтверджують факт реєстрації шлюбу за зразками України неможливо, що в свою чергу порушує права заявників як громадян України, останні просять встановити факт реєстрації шлюбу між ними, укладений 19.07.2014 року.

Окрім цього заявниками вказано, що у них ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Саки АР Крим народилась дитина чоловічої статі. Проте, у зв`язку із тимчасовою окупацією АР Криму вони пропустили встановлений СК України строк реєстрації народження і наразі відсутня можливість зареєструвати дитину і отримати на неї свідоцтво про народження. Просять суд встановити факт народження дитини на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим.

В судове засідання заявники не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність на задоволенні позовних вимог наполягають.

В судове засідання представник зацікавленої особи не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Частиною 4 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства Російської Федерації не визнається Україною та не є підставою для втрати громадянства України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянами України, зареєстрованим місцем проживання яких є АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , відповідно. На підтвердження цих обставин заявниками надано копії паспортів громадян України встановленого зразку. Відомості про припинення відносно них громадянства України відсутні.

Згідно ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав і інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч.2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. До таких фактів відповідно до приписів ст.256 ЦПК України належать, у тому числі, факт реєстрації шлюбу, народження особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Встановлено, що заявниками на підтвердження факту народження у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 дитини надано копії документів: виписний епікриз породіллі від 29.09.2019 року виданий Сакською міською лікарнею; свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12.10.2019 року. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (ст.58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Допустимими є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості наданих заявниками доказів, слід виходити із положень ч.2,3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до яких будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із цим, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі в частині встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до вимог українського законодавства є джерело права.

Згідно рішень ЄСПЛ у справах проти Туреччини ( "Loizidou v Turkey», «Cyprus v. Turkey»), Молдови та Росії («Mozer v. the Republic of Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case) суд наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою].

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти у відповідності до сформульованого Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації майнових та особистих немайнових прав, як для заявників, так і для самої новонародженої дитини, суд вважає можливим, як виняток, прийняти до уваги медичний документ, виданий лікарняним закладом, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, який підтверджує факт народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України, в м.Саки, Автономної Республіки Крим, Україна, сина - ОСОБА_3 .

Як зазначено в п.п.1,2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків.

Крім того відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту цивільного стану орган державної реєстрації актів цивільного стану проводить відповідний запис на підставі рішення суду.

Таким чином свідоцтво про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 від 12.10.2019 року видане органом РАЦС м. Саки, в даному випадку суд приймає як доказ народження вищезазначеної особи.

Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є батько та матір дитини, сама дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, адже законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянам України свідоцтво про народження їх дитини, виданого державним органом України.

Разом із цим, суд вважає, що заява в частині встановлення факту реєстрації заявниками шлюбу задоволенню не підлягає.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, зі змінами, встановлення факту реєстрації шлюбу можливе, якщо в органах реєстрації актів громадського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акта громадянського стану.

На підтвердження укладення 19.07.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 шлюбу, останні надали копію свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 від 19.07.2014 року, виданого орнагом РАЦС м. Саки АР Крим та фото весільної церемонії.

На час розгляду справи заявниками не надано належних та допустимих доказів щодо неможливості укладення ними шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану на території України.

Слід зазначити, що з метою апробації європейських стандартів у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, спрямованих на створення сприятливих умов для отримання фізичними особами адміністративних послуг у зазначеній сфері, та забезпечення реалізації гарантованого державою права на шлюб, зокрема для громадян, які проживають на тимчасово окупованій території, на території України запроваджено реалізацію пілотного проекту щодо державної реєстрації шлюбу у скорочені строки за обраним заявниками місцем. Державна реєстрація шлюбу проводиться в строк, визначений заявниками, у тому числі в день подання відповідної заявки.

З огляду на наведене та враховуючи, що відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» надана заявниками копія свідоцтва про шлюб є недійсною і не створює будь-яких правових наслідків, а заявники не довели поважності причин неможливості проведення ними реєстрації шлюбу на території України, де для них створені умови щодо реалізації права на шлюб, суд приходить до висновку про відмову у встановленні юридичного факту щодо укладення шлюбу.

Керуючись Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" від 15 квітня 2014 року, ст.ст.12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Новотроїцький РВ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про встановлення факту народження дитини та реєстрації шлюбу задовольнити частково.

Встановити факт народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, на тимчасово окупованій території АР Крим, а саме: м. Саки, у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України, батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України.

В решті заявлених вимог відмовити повністю.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині задоволених вимог.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя В.В. Решетов