19.02.2020 Провадження по справі № 2/940/62/20
Справа № 940/1664/19
Рішення

Іменем України

19 лютого 2020 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.

з участю адвоката: Нечепуренка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про втрату права користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні її власністю, а саме визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником Ѕ частини вищевказаного будинку. Відповідачі зареєстровані в її будинку, проте ОСОБА_2 з 2010 року в ньому не проживає, а ОСОБА_3 з моменту реєстрації з 2003 року ніколи в ньому не проживав, проте добровільно із реєстраційного обліку останні не знімаються,чим створюють їй перешкоди як власнику будинку в користуванні та розпорядженні нерухомим майном.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Нечепуренко А.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позовних вимог не визнав, суду пояснив, що він дійсно не проживає в будинку ОСОБА_1 з 2010 року, проте з реєстраційного обліку не знімається, оскільки йому немає де зареєструвати своє місце проживання.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, судова повістка повернулася до суду неврученою за закінченням терміну зберігання, місце його перебування суду не відоме.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суду пояснили, що добре знають сім?ю позивача та дійсно підтверджують те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . не проживають в будинку позивача, ОСОБА_2 - з 2010 року, а ОСОБА_3 вони навіть ніколи не бачили.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7). В даному будинку зареєстровані відповідачі по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте ОСОБА_2 з 2010 року в ньому не проживає, а ОСОБА_3 з моменту реєстрації з 2003 року ніколи в ньому не проживав (довідка виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 4774 від 04.12.2019 року - а.с. 8, копія будинкової книги - а.с.9-11, та довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 16.12.2019 року - а.с.16,17).

Статтею 41 Конституції України та ст. 319 ч. 1 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд.

За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім?ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідачі вселились у спірний будинок та набули право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Якщо відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понад дев`ять років не проживають разом з позивачем в її будинку, спільним побутом з нею не пов?язані, тобто вони перестали бути членами сім`ї позивача. Проте вони зареєстровані в її будинку та з реєстраційного обліку не знімаються, чим створюють їй перешкоди як власнику будинку у здійсненні її права власності, а саме у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном, зокрема в отриманні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, чим порушують конституційне право позивача не непорушність права власності, а тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі статті 406 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 15,16,319,381,391, 406 ЦК України, ст.ст. 258,259,263-265,268,273,354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про втрату права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1977 року народження, та ОСОБА_3 , 1987 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Дата складення повного рішення: 21 лютого 2020 року.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя : Т.П.Косович.