У Х В А Л А

07 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 703/2759/17

провадження № 61-10709ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», Северина Олександра Федоровича та Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання незаконним наказу №33-к від 03 серпня 2017 року директора дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Северина Олександра Федоровича та дій посадових осіб Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про надання згоди на звільнення начальника філії «Смілянське ДЕД» ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

04 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», Северина О.Ф. , ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та просив визнати незаконним та скасувати наказ № 33-к від 03 серпня 2017 року про звільнення його з посади начальника філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», поновити його на посаді начальника філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 100 000 грн. і понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що згідно наказу № 20-к від 09 березня 2016 року він був призначений на посаду начальника філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Наказом № 33-к від 03 серпня 2017 року його звільнено із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Своє звільнення позивач вважає незаконним, необґрунтованим, застосованим до нього внаслідок упередженого ставлення безпосереднього керівника Северина О.Ф .

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2019 року, яке залишене без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 24 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 33-к від 03 серпня 2017 року директора ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Северина О.Ф. та дії посадових осіб ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про надання згоди на звільнення начальника філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Стягнуто з ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 235 316 грн. 72 коп.

Стягнуто з ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Стягнуто з ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь держави судовий збір в розмірі 2 560 грн.

Допущено рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць та в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника філії ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

В решті позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що при розірванні трудового договору з позивачем були допущені порушення норм законодавства, яке регулює вивільнення працівників, а саме те, що звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України допускається лише за згоди профспілкового комітету. Доказів на підтвердження звільнення ОСОБА_1 з вирішенням та погодженням даного питання у профспілковій організації або відсутність такої у ДП «Черкаський облавтодор» матеріали справи не містять, тому позовні вимоги в частині визнання незаконним наказу про звільнення та поновленням позивача на роботі задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку, суд виходив із загальних правил обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд мотивував свої висновки врахуванням характеру, тривалості та обсягу спричинених моральних страждань внаслідок незаконного звільнення, вимушених внаслідок цього змін в житті позивача, ступінь вини відповідача, протиправність діяння відповідача та наявність причинного зв`язку між шкодою і діями заподіювача.

Також, суд першої інстанції, встановив, що ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності лише один раз наказом № 20-к від 12 травня 2017 року на підставі акту перевірки від 20 квітня 2017 року.

Наказом від 03 серпня 2017 року позивач звільнений із роботи на підставі п.3 ч. 1 ст.40 КЗпП України, в якому не вказано конкретно за яке порушення звільнений позивач. В даному випадку ОСОБА_1 притягнутий до дисциплінарної відповідальності лише один раз, а тому відсутня систематичність.

Окрім того, звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України допускається лише та зі згоди профспілкового комітету. Однак доказів на підтвердження звільнення ОСОБА_1 з вирішенням та погодженням даного питання у профспілковій організації або відсутність такої у ДП «Черкаський облавтодор» матеріали справи не містили.

Матеріали справи не місять відомостей чи є ОСОБА_1 членом Первинної профспілкової організації філії Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Водночас, на момент звільнення він являвся директором філії Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», тому його звільнення допускалося лише за згоди профспілкового комітету.

17 липня 2020 року, засобами поштового зв`язку, до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 червня 2020 року, у якій просить судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Верховний Суд, вивчивши подані касаційні скарги та додані до них документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України справи незначної складеності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справи, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом позову в даній справі є правовідносини, що не представляють складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики, а тому справа є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Відтак, справа є малозначною, в силу змісту правовідносин та їх регулювання не представляє значної складності, ціна позову в якій не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 250 = 525 500, 00 грн) та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України).

Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Касаційна скарга та додані до них матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», Северина Олександра Федоровича та Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання незаконним наказу №33-к від 03 серпня 2017 року директора дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Северина Олександра Федоровича та дій посадових осіб Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про надання згоди на звільнення начальника філії «Смілянське ДЕД» ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особам, які подали касаційні скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров