Справа № 420/741/19
Провадження № 22-ц/810/1113/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2020 року, лютого місяця, 26-го дня, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря судового засідання Пономарьової В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 01 листопада 2019 року у цивільній справі (№ 420/741/19 суддя І інстанції - Чалий А.В.) за позовом ОСОБА_1 до Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру в Луганській області, -

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області із позовною заявою до Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру в Луганській області. В обґрунтування доводів позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_2 була внесена до списків, що додані до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЛГ №, виданого Танюшівською сільською радою народних депутатів від 29.11.1995 року по КСП «Танюшівський» та в «Технічну документацію по паюванню земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «Танюшівський». На підставі розподілу земельних ділянок по КСП «Танюшівське» за спадкодавцем закріплена земельна ділянка (рілля) за №426, розміром 8,00 в умовних кадастрових гектарах. У зв`язку із смертю ОСОБА_2 сертифікат на земельну ділянку не отримала. Після смерті ОСОБА_2 , не прийнявши спадщину, помер батько позивача - ОСОБА_3 . Інші спадкоємці після смерті баби та батька позивача відсутні. Позивач зазначає, що він як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 . Про те, що позивач має право на земельну ділянку після смерті баби він дізнався нещодавно, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Новопсковської нотаріальної контори Ковальова А.О., позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з відсутністю сертифікату на право на земельну частку (пай). Просив суд визнати за ним, як спадкоємцем за законом ОСОБА_1 право на земельну ділянку (пай) яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Танюшівське», села Танюшівка, Новопсковського району, Луганської області, розташована на території Танюшівської сільської ради, розмірами 8,00 умовних кадастрових гектари, вартістю 138 139, 28 грн., яке було виділено спадкодавцю ОСОБА_2 , без визначення цієї земельної ділянки в натурі, яка була виділена померлій за № 393 і внесена до списків, що додані до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЛГ № виданого Танюшівською сільською радою народних депутатів від 29 листопада 1995 року по КСП «Танюшівський», та була внесена до Технічної документації по паюванню земель колективної власності КСП «Танюшівський» за № 125. Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 01 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням представник ОСОБА_1 - Заїка В.К. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати повністю рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 01 листопада 2019 року, та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків. Відповідно до правил ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначених цим Кодексом.

Суд першої інстанції встановив що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 03.02.1997 року Танюшівською сільською Радою Новопсковського району Луганської області. Згідно інформації від 21.01.2019 №37/109-19, наданою Відділом у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області - ОСОБА_2 була внесена в списки, що додані до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЛГ №, виданого Танюшівською сільською радою народних депутатів від 29.11.1995 року по КСП «Танюшівський». З довідки від 23.01.2019 року №69, виданою Танюшівською сільською радою, вбачається, що за померлою ОСОБА_2 на території Танюшівської сільської ради по КСП «Танюшівське» закріплено земельну частку (пай), рілля за № НОМЕР_2 площею 4,0209 га. Сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_2 не отримала. ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на день смерті була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №154, виданою 22.02.2019 року Виконкомом Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області. Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 20.08.1998 року Танюшівською сільською радою -16.08.1998 року помер ОСОБА_3 , який був батьком позивача та сином спадкодавця ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого Білолуцьким райЗАГС Ворошиловградської області, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданого 21.10.1969 року Танюшівським с/ЗАГС Новопсковського району Луганської області. 04.02.2019 року позивач ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 . Постановою державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори від 18.01.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , оскільки остання не отримала сертифікат на земельну частку (пай).

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог із мотивів того, що позивач ОСОБА_1 не належить до кола спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_2 відповідно до положень ЦК УРСР. Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, адже до них він дійшов із належним дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до правил статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи та у межах заявлених нею вимог. Позивач заявив вимоги про визнання за ним права на спадщину як за спадкоємцем ОСОБА_2 - суд першої інстанції вірно дійшов до висновків про те, що позивач не є спадкоємцем після її смерті, вимоги про визнання за позивачем права на спірну земельну ділянку як на частину спадщини батька позивача ним не були заявлені. Суд не має права виходити за межі позовних вимог.

Що ж до доводів апеляції про те, що позивач як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 , а той у свою чергу фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 - то ці обставини з огляду на предмет заявленого позову не відносяться до предмету доказування по цій справі. Позивач заявив вимоги про визнання права власності на спадщину саме як спадкоємець ОСОБА_2 , тоді як з огляду на встановлені по справі обставини тут немає ні спадкової трансміссії, ні спадкування за правом представлення - твердження про це у апеляції є помилковими, адже з матеріалів справи вбачається, що спадкоємець першої черги ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто більше ніж через півтора роки з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , а не до закінчення шестимісячного строку передбаченого законом для її прийняття. Твердження апелянта у апеляційній скарзі про те, що його батько фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері само по собі унеможливлює застосування як спадкової трансміссії так і спадкування за правом представлення. Приймав чи ні фактично спадщину батько ОСОБА_1 після смерті своєї матері ОСОБА_2 суд не встановлював, твердження позивача про ці обставини є певною мірою суперечливими, докази суду з цього приводу не надавались, це питання судом не досліджувалось, тоді як відсутність нотаріального оформлення спадку та державної реєстрації спадкового майна не може свідчити безсумнівно про невступлення у спадщину. Відповідно до положень статей 526 і 549 ЦК УРСР, що були чинними на той час, діями, які свідчать про прийняття спадщини міг бути і фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Як роз`яснював Верховний суд у постанові від 14 серпня 2019 р. по справі № 523/3522/16-ц законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Отже, суд першої інстанції вірно дійшов до висновків про те, що перехід права на прийняття спадщини на підставі спадкової трансмісії від спадкодавця ОСОБА_2 до спадкоємця ОСОБА_1 був би можливим лише у тому випадку, якби спадщина, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не була прийнята спадкоємцем ОСОБА_3 протягом шести місяців у зв`язку зі смертю спадкодавця. Якщо ж вона була ним фактично прийнята - але не оформлена юридично, то тоді позивач повинен був ставити питання про те, що зазначена спадщина входить до складу спадщини його померлого батька, проте із таким позовом він до суду ще не звертався. За таких обставин апеляційний суд з висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки за встановлених по справі обставин та виходячи з заявленого предмету позову - суд правильно застосував до правовідносин сторін як норми процесуального, так і матеріального права. Позивач не позбавлений права звернутись до суду із іншим позовом - у якому може просити суд визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку (пай), яка була виділена ОСОБА_2 - як на таку що була фактично прийнята у спадок його батьком і входить до складу батькової спадщини, проте цей позов треба ще заявити і ці обставини треба позивачеві довести суду належними та допустими доказами. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, вирішуючи спір, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 01 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді