Дата документу 26.11.2020
Справа № 937/3003/20 2/937/1841/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«26» листопада 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Сметаніної А.В.,

за участі секретаря - Горбань Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу дійсними, визнання права власності в порядку спадкування за законом, за участю третьої особи - приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Волковицького Сергія Олександровича,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, а згодом з уточненим позовом, в якому просить визнати дійсними договори купівлі - продажу 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 та домоволодіння АДРЕСА_1 , укладені 05.05.1999 року між ОСОБА_3 , від імені якої діяв на підставі довіреності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , посвідчені 05.05.1999 року Мелітопольською міською біржею нерухомості. Визнати за нею право власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та на 1/6 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_5 . Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається з частки домоволодіння АДРЕСА_1 та частки домоволодіння АДРЕСА_1 . 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 та домоволодіння АДРЕСА_1 належать позивачу, її матері ОСОБА_2 та померлому ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності в рівних частках, правочини щодо їх придбання були вчинені батьками позивача на Мелітопольській міській біржі нерухомості 05 травня 1999 року. На момент смерті батька, разом з ним проживали та були зареєстровані дружина - ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_1 Після смерті батька, позивач звернулася до нотаріальної контори для видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою від 30.03.2020 року № 94/02-31 позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нотаріусом встановлено, що однією із сторін договорів купівлі-продажу, зареєстрованих Товариством з обмеженою відповідальністю «Мелітопольська міська біржа нерухомості» 05.05.1999 року за реєстраційними номерами №№ 0136/2058, 0136/2059 відповідно, виступали ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , які діяли від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_1 - в якості покупців, в той час, коли неповнолітня особа за обсягом своєї цивільної дієздатності не може бути членом біржі, тому видати свідоцтво про право на спадщину на частки домоволодінь, що були придбані ОСОБА_5 за вказаними біржовими договорами, що були укладені з порушенням законодавства, не має можливості і вирішення питання щодо визнання дійсними вказаних договорів купівлі-продажу можливо лише в судовому порядку. Спадкоємець ОСОБА_2 , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, заявила про відмову від спадщини. За таких обставин, оформити право власності на частки домоволодіння після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 , у позасудовому порядку не надається можливим, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, від її представника - адвоката Левадного О.І. надійшла заява з проханням слухати справу за відсутності позивача та за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась. 03 липня 2020 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення та просить проводити розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а саме шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик ОСОБА_3 у судове засідання, що у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається належним повідомленням. Заяви про відкладення судового засідання та про проведення судового засідання за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності.

Третя особа приватний нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Волковицький С.О. у судове засідання не з`явився, з невідомої суду причини, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Заяви про відкладення судового засідання та про проведення судового засідання за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України з урахуванням заяв представника позивача та відповідача ОСОБА_2 про слухання справи за їх відсутності та у зв`язку з неявкою відповідача ОСОБА_3 та третьої особи - нотаріуса Волковицького С.О. фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши доводи позовної заяви, матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що заява підлягає повному задоволенню за наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження позивач (в дівоцтві - ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є: мати ОСОБА_2 , батько ОСОБА_5 (а.с.10).

Відповідно до копії договору купівлі - продажу від 05.05.1999 року, який був укладений на Мелітопольській міській біржі нерухомості, 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_1 (а.с.14)

Відповідно до копії договору купівлі - продажу від 05.05.1999 року, який був укладений на Мелітопольській міській біржі нерухомості, домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності в рівних частках (а.с.15).

31 серпня 2002 року було укладено шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , після чого прізвище позивача « ОСОБА_1 » було змінено на « ОСОБА_1 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 31.08.2002 року (а.с.11).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 08.06.2017 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_5 (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається з частки домоволодіння АДРЕСА_2 та частки домоволодіння АДРЕСА_1 .

Згідно довідки КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 609 від 02.04.2020 року, станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано: 1/2 частка за ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.1999 року № 0136/2058, посвідченого Мелітопольською міською біржею нерухомості; 1/2 частка за ОСОБА_11 на підставі свідоцтва по право на спадщину від 27.11.2002 року № 2000, посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори. Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.1999 року № 0137/2059, посвідченого Мелітопольською міською біржею нерухомості (а.с.24).

Після 01.01.2013 року перереєстрація права власності на вищевказані об`єкти нерухомості не здійснювалося, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 207399728 та №207399929 від 23.04.2020 року (а.с.25,26).

Відповідно до копії довідки № 442 від 31.03.2020 року, виданої Вознесенською сільською радою, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 та разом з ним проживали та були зареєстровані дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.22).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року.

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про власність», в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Згідно зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

У період укладання спірного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статями 224,227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору.

Проте, згідно зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

Таким чином, суперечливі норми законодавства призвели до того, що укладений позивачем договір купівлі-продажу та зареєстрований товарною біржею не був посвідчений у нотаріальному порядку.

Крім того, у відповідності до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про врегулювання сплати державного мита при відчуженні об`єктів нерухомого майна» №1030 від 13.08.1996 року, яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.06.1998 року, будь-які угоди про відчуження об`єктів нерухомого майна, які укладаються на біржах, в агентствах нерухомості тощо, прирівнюються до нотаріального посвідчення цих договорів.

Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладання спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У цьому аспекті слід, також, зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Згідно встановлених судами фактичних обставин продавець ОСОБА_3 передала ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_1 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та домоволодіння АДРЕСА_1 , а ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_1 сплатили гроші за придбане майно. Дані договори зареєстровано в Мелітопольській міській біржі нерухомості за № 0136/2058 та № 0137/2059.

Отже, судом встановлено, що при вчиненні договорів купівлі-продажу спірних домоволодінь дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договорів мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу зазначених будинків, на ім`я сторін були видані реєстраційне посвідчення на право приватної власності та технічні паспорти на вказані домоволодіння. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення.

Таким чином, сторони виконали свої зобов`язання в повному обсязі, угода оформлена в письмовій формі, зареєстрована в бюро технічної інвентаризації, але не посвідчена нотаріально, як того вимагала стаття 227 ЦК УРСР.

Законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок під час розгляду подібного спору Верховний Суд зробив у постанові від 12 вересня 2018 року в справі № 522/50/16-ц.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як вбачається з вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (стаття 1218 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Позивач, відповідно до ст. 1261 ЦК України, відноситься до спадкоємців першої черги, оскільки є донькою спадкодавця.

Як вбачається з копії спадкової справи №95/2017, яка була розпочата 06.12.2017 року, позивач 06.12.2017 року звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Волковицьким С.О. з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_5 . Позивач ОСОБА_1 про відмову від спадщини не заявляла (а.с. 137-138).

Відповідач ОСОБА_2 , яка є дружиною померлого ОСОБА_5 , та яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом стоку, встановленого ст.. 1270 ЦК України, заявила відмову від спадщини (а.с. зворот 142 -143).

Згідно з ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 дійсно є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_5 , оскільки є донькою спадкодавця, а також є такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до постанови від 30.03.2020 року № 94/02-31, приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Волковицьким С.О., було відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нотаріусом встановлено, що однією із сторін договорів купівлі-продажу, зареєстрованих Товариством з обмеженою відповідальністю «Мелітопольська міська біржа нерухомості» 05.05.1999 року за реєстраційними номерами №№ 0136/2058, 0136/2059 відповідно, виступали ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , які діяли від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_1 - в якості покупців, в той час, коли неповнолітня особа за обсягом своєї цивільної дієздатності не може бути членом біржі, тому видати свідоцтво про право на спадщину на частки домоволодінь, що були придбані ОСОБА_5 за вказаними біржовими договорами, що були укладені з порушенням законодавства, не має можливості, і вирішення питання щодо визнання дійсними вказаних договорів купівлі-продажу можливо лише в судовому порядку (а.с.27).

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя та ефективного вирішення порушених прав особи як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Стаття 1 Першого протоколу, яка має головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном («Sovtransavto Holding v. Ukraine» п. 96, «Broniowski v. Poland» п. 143, «Oneryildiz v. Turkey» п. 134, «Pгduraru v. Romania» п. 88).

За певних обставин стаття 1 Першого протоколу може вимагати певних заходів, необхідних для захисту права власності, навіть у випадку, коли йдеться про спір між фізичними або юридичними особами («Zolotas v. Greece № 2» п. 41).

Ураховуючи встановлені судом обставини щодо укладення договорів купівлі-продажу від 5 травня 1999 року, його реєстрації та виконання сторонами їх умов, враховуючи, що єдиним спадкоємцем майна після померлого ОСОБА_5 є його донька ОСОБА_1 , яка звернулась до суду із позовними вимогами про визнання дійсними договорів купівлі-продажу та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, саме у зв`язку із неможливістю одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, суд приходить до висновку, що у даній справі спадкові права ОСОБА_1 підлягають судовому захисту, оскільки, враховуючи фактичні обставини даної справи, остання позбавлена права захистити відповідні права у позасудовому порядку.

Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 58 Конституції України, ст. ст. 47, 128, 153, 224, 227 ЦК УРСР 1963 року, ст. ст. 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1264, 1268, 1270 ЦК України ст.ст. 4, 5, 12, 13, 19, 23, 76-81, 83, 89, 200, 206, 247, 258-264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу дійсними, визнання права власності в порядку спадкування за законом, за участю третьої особи - приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Волковицького Сергія Олександровича - задовольнити у повному обсязі.

Визнати дійсним договір купівлі - продажу 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , укладений 05.05.1999 року між ОСОБА_3 , від імені якої діяв на підставі довіреності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , посвідчений 05.05.1999 року Мелітопольською міською біржею нерухомості за реєстраційним номером №0136/2058.

Визнати дійсним договір купівлі - продажу домоволодіння АДРЕСА_1 , укладений 05.05.1999 року між ОСОБА_3 , від імені якої діяв на підставі довіреності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , посвідчений 05.05.1999 року Мелітопольською міською біржею нерухомості за реєстраційним номером №0137/2059.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справі, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування та ім`я сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомий.

Третя особа: приватний нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Волковицький Сергій Олександрович, юридична адреса: Запорізька область. м. Мелітополь, вул. Гетьманська, буд. 91.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2020 року.

Судя Мелітопольського

міськрайонного суду

Запорізької області : А.В. Сметаніна