Номер провадження: 22-ц/813/2733/20
Номер справи місцевого суду: 499/1100/18
Головуючий у першій інстанції Тимчук Р. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Сегеда С.М.,

за участю секретаря судового засідання: Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської області М. Вихор на ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 18 вересня 2019 року про залишення позову без розгляду по цивільній справі за позовом заступника прокурора Одеської області Горностаєвої Т., яка діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Введенської сільської ради Саратського району Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій, постановленої під головуванням судді Тимчука Р.М., -

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року, заступник прокурора Одеської області Горностаєва Т.В., яка діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Введенської сільської ради Саратського району Одеської області, звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Введенської сільської ради суму штрафних санкцій за договором оренди землі №223 від 28.09.2018 року у розмірі 415 010,00 грн. та стягнути з відповідача на користь прокуратури Одеської області судові витрати.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 18 вересня 2019 року позовну заяву заступника прокурора Одеської області Горностаєвої Т., яка діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Введенської сільської ради Саратського району Одеської області до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій залишено без розгляду.

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою суду, прокурор Одеської області М. Вихор подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 18 вересня 2019 року та направити справу до Іванівського районного суду Одеської області для продовження розгляду та стягнути з відповідача на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить в її задоволенні відмовити, а провадження по справі закрити (а.с.178-185).

Сторони про розгляд справи на 10 червня 2020 року були сповіщені належним чином (а.с. 174-176).

Від ОСОБА_2 надійшла заява, в якої він просить справу розглядати за його відсутності (а.с. 186-187).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання відкладення розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Залишаючи позов прокурора без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що при зверненні до суду з цим позовом прокурор не обґрунтував наявність підстав для здійснення такого представництва, відповідний уповноважений орган держави не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави, чого ним зроблено не було. Суд вважав, що прокурор не має повноважень на ведення справи, та залишив позовну заяву без розгляду з підстав, передбачених п. 1 ч.1 ст. 257 ЦПК України - позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Проте апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 ч.1 ст.131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року за№1697-VII.

У частині 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Таким чином, для перевірки наявності підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави суду слід перевірити, а прокурору в позовній заяві необхідно обґрунтувати, чи вимагають захисту реальні державні інтереси та чи є передбачені ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі протоколу проведення земельних торгів за лотом №1837 від 28.09.2019 року ГУ Держгеокадастру в Одеській області, як орендодавцем, та ОСОБА_2 , як орендарем укладено договір оренди землі №223, за умовами п.1.1,. п.2.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану та території Одеської області Саратського району Введенської сільської ради, загальною площею 37, 6433 га. У відповідності до п.4.1 Договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі на рахунок УДКСУ Введенської сільської ради у розмірі 415 010,00 грн. за 1 рік, проте в порушення умов договору ОСОБА_3 умови договору не виконав, орендну плату не сплатив, у зв`язку з чим 04.12.2018 року до суду першої інстанції звернувся заступник прокурора Одеської області Горностаєва Т., яка діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Введенської сільської ради Саратського району Одеської області до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Введенської сільської ради суму штрафних санкцій за договором оренди землі №223 від 28.09.2018 року у розмірі 415 010,00 грн. та стягнути з відповідача на користь прокуратури Одеської області судові витрати.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, такі порушення у даній справі виражені невиконанням договірних зобов`язань відповідачем у справі ОСОБА_2 за договором оренди землі № 223 від 28.09.2018 року, що спричиняє шкоду державі у вигляді неотримання належних коштів від оренди земельної ділянки, що тягне економічні збитки, перешкоджає здійсненню передбаченого Конституцією України права розпорядження землею, у зв`язку з чим спричиняє порушення інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та Введенської сільської ради Саратського району Одеської області.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст.2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення, висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення, і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Отже, на думку апеляційного суду, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

За таких обставин, з урахуванням предмету спору, прокурором належним чином обґрунтована наявність порушень інтересів держави, що залишилось поза увагою суду.

Крім того, звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Введенської сільської ради Саратського району Одеської області також було обґрунтовано прокурором наступним.

При зверненні до суду прокурором зазначено, що орган, який уповноважений державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Введенської сільської ради Саратського району Одеської області тривалий час не вживались заходи щодо стягнення коштів до місцевого бюджету, що підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 25.10.2018 року, внаслідок чого і виникли підстави для представництва державних інтересів саме прокуратурою Одеської області.

У даному випадку нездійснення відповідними органами заходів щодо стягнення коштів до бюджету протягом тривалого часу і є доказами їх бездіяльності, що є підставою для представництва інтересів держави органами прокуратури.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі №910/3486/18.

Тлумачення ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; б) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави.

Судом першої інстанції неправильно застосовані норми ст.131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.257 ЦПК України, внаслідок чого постановлено помилкову ухвалу, яка відповідно до вимог ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до того ж суду для продовження розгляду.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В пункті 37 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року зазначено, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у пункті 2 частини першої статті 324 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат лише у випадку зміни рішення або ухвалення нового, не передаючи справи на новий розгляд. У разі скасування ухвали суду, передбаченої в ч. 1 ст. 353 ЦПК України і передачі справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про скасування ухвалиІванівського районного суду Одеської області від 18 вересня 2019 року з направлення справидля продовження розгляду до суду першої інстанції, розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом апеляційної скарги на зазначене судове рішення, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.

Отже, розподіл судових витрат, а саме судового збору, сплаченого 16 жовтня 2019 року Прокуратурою Одеської області за подання апеляційної скарги на ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 18 вересня 2019 року, повинен бути здійснений Іванівським районним судом Одеської області за результатами розгляду ним справи по суті.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Одеської області М. Вихор - задовольнити.

Ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 18 вересня 2019 року скасувати та цивільну справу за позовом заступника прокурора Одеської області Горностаєвої Т., яка діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Введенської сільської ради Саратського району Одеської області до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 червня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда