Провадження № 2/235/306/20
Справа № 235/8418/19
РІШЕННЯ
26 лютого 2020 року м. Покровськ
Красноармійський міськрайонний суд Донецької області
у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.
за участю секретаря Овчаренко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок, -
В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно договору дарування будинку від 27 липня 2010 року вона є власником житлового будинку з надвірними спорудами та побудовами за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці Покровської міської ради Донецької області.
Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею
0,1 га, на якій розташовано: А1 - жилий будинок, загальною площею 81,4 кв.
м, в тому числі житловою площею 35.9 кв.м, пг1 - погріб, Б1 - літня кухня,
В1 - гараж, Г1 - сарай, Д1 - сарай, Е1 - вбиральня, I1 - вимощення, N1-3 -
огорожа, що складає одну ідеальну частку.
Право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, вона
не отримала, а була її користувачем.
В період 2010-2013 роки вона самочинно, без отримання відповідного на
те дозволу звела прибудову до житлового будинку (al-1), літній душ (ж-1),
Під час проведення будівельних робіт нею були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми. З початку будівництва ніяких заяв, претензій та скарг щодо добудови не надходило, що свідчить про те, що нею не були порушені права інших осіб будівництвом зазначеного об`єкту.
Після завершення будівництва був виготовлений технічний паспорт з відміткою про самовільну прибудову.
17.10.2018 року вона звернулась до Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ Донецької області із заявою про державну реєстрацію права власності на будинок по АДРЕСА_1 .
22 жовтня 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_2 було прийняте рішення про зупинення розгляду її заяви у зв`язку з тим, що документи були подані не в повному обсязі, а саме згідно технічного паспорту № 6778, виданого КП БТІ м. Покровська 26.06.2018 року: а1 1 прибудова відсутня в договорі дарування будинку від 27.07.2010 року.
3 грудня 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_2 . Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ, Донецької області було прийняте рішення про відмову їй у державній реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 .
У зв`язку з цим до відділу містобудування, архітектури та земельних відносин Покровської міської ради нею була надана декларація про готовність до експлуатації об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , збудованого на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт.
5 березня 2019 року начальником відділу містобудування, архітектури та земельних відносин Покровської міської ради їй було відмовлено в реєстрації декларації, оскільки вона не відповідає вимогам Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (ССІ), збудованих на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 03.07.2018р. N 158 (надалі - Порядок), а саме невірно викладені дані в розділах декларації стосовно інформації про об`єкт та характеристики житлових приміщень; відсутня інформація про земельну ділянку; згідно п.5 розділу II Порядку відмітка про проведення технічного обстеження містить неповну інформацію щодо місця розташування об`єкта будівництва; у технічному паспорті на житловий будинок не зазначена площа земельної ділянки. Крім того, заява щодо прийняття в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт, містить некоректні дані.
25.10.2019 року було проведено технічне обстеження об`єкта, прибудови (al-1), літнього душу (ж-1), убиральні (3-1) за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення технічного обстеження було встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації, про що було зроблено відмітку в технічному паспорті (а.с.1-7).
22 січня 2020 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій вона просила визнати за нею право власності на жилий будинок загальною площею 81,4 кв.м, в тому числі житловою площею 35.9 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , надвірні споруди: пг1 - погріб, Б1 - літня кухня, В1 гараж, Г1 - сарай, Д1 - сарай, Е1 - вбиральня, I1 - вимощення, N1-3 - огорожа, що складає одну ідеальну частку, та
самочинно збудовані об`єкти: прибудови (a1-1), літній душ (ж-1), убиральня
(3-1), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31-36).
Позивач в судове засідання не з`явилась, надала клопотання, в якому підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності.
Відповідач надав клопотання, в якому просив справу розглянути за відсутності його представника та справу вирішити на розсуд суду.
Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю.
Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносини.
ОСОБА_1 є власником жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-10).
В період 2010-2013 років позивачем було самочинно побудовано прибудову до вищезазначеного житлового будинку (а1-1), літній душ (ж-1), убиральню (3-1).
Згідно листа Міськрайонного управління у Покровському районі та м. Мирнограді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 1114/115-19 від 31.10.2019р. земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01.01.2013р. не приватизована. Кадастровий номер земельної ділянки відсутній (а.с.12).
Крім того, комунальним підприємством «Бюро технічної інвентарізації» 26.06.2018р. на замовлення позивачки був виготовлений технічний паспорт на одноквартирний (садибний) житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 з відміткою про самовільну прибудову «а1-1» зі зміною загальної площі 90,4 кв.м, житлової 34,8 кв.м (а.с. 13-15).
Згідно рішення № 43596846 від 22 жовтня 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_2 зупинений розгляд заяви позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у зв`язку з тим, що документи були подані не в повному обсязі, а саме згідно технічного паспорту № 6778, виданого КП БТІ м. Покровська 26.06.2018р.: а1 1 прибудова відсутня в договорі дарування будинку від 27.07.2010 року (а.с.16).
Згідно рішення № 44383772 від 3 грудня 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Нестеровою О ОСОБА_3 . Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ Донецької області відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 (а.с.17).
Згідно повідомлення Відділу містобудування, архітектури та земельних відносин Покровської міської ради Донецької області № 49 від 05.03.2019 року подана декларація не відповідає вимогам Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудованих на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 03 липня 2018 року N 158, (далі - Порядок), а саме невірно викладені дані в розділах декларації стосовно інформації про об`єкт та характеристики житлових приміщень; відсутня інформація про земельну ділянку; згідно п.5, розділу II Порядку відмітка про проведення технічного обстеження містить неповну інформацію, щодо місця розташування об`єкта будівництва; у технічному паспорті на житловий будинок не зазначена площа земельної ділянки. Крім того, заява щодо прийняття в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт, містить некоректні дані. Звертають увагу, що відповідно до чинного законодавства датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації. Експлуатація об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється (а.с.21).
Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.
Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.
Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Ч.3 ст.376 ЦК України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Таким чином, ст.376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки.
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст.376 ЦК України, а саме за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч.3 ст.376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК України).
Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.
У пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз`яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема, чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з`ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.
Виходячи з вищевикладеного та оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем право власності на жилий будинок загальною площею 81,4 кв. м, в тому числі житловою площею 35,9 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі й на надвірні споруди: пг1 - погріб, Б1 - літню кухню, В1 - гараж, Г1 - сарай, Д1 - сарай, Е1 - вбиральню, I1 - вимощення, N1-3 - огорожа, що складає одну ідеальну частку, та самочинно збудовані об`єкти: прибудову (a1-1), літній душ (ж-1), убиральню (3-1), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст.ст.9, 10, 12, 13, 258, 259, 264, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, керуючись ст.ст.11, 16, 328, 331, 376 ЦК України, суд, -
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок загальною площею 81,4 кв.м, в тому числі житловою площею 35,9 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі надвірні споруди: пг1 - погріб, Б1 - літня кухня, В1 - гараж, Г1 - сарай, Д1 - сарай, Е1 - вбиральня, I1 - вимощення, N1-3 - огорожа, що складає одну ідеальну частку, та самочинно збудовані об`єкти: прибудови (a1-1), літній душ (ж-1), убиральня (3-1), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Г.В. Назаренко