Справа № 361/3527/20
провадження № 2-з/361/103/20
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11 червня 2020 р. м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в :

04 червня 2020 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

10 червні 2020 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення вищевказаного позову шляхом накладення арешту на наступне майно ОСОБА_2 : житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ; житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:081:0079.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 посилається на те, що відповідно до договору відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти у розмірі 300 000 (триста тисяч) грн. та зобов`язався повернути позику до 29.11.2019 року. Однак, такі кошти ОСОБА_2 відмовляється повертати, тому позивачем пред`явлено вимоги про їх стягнення. За таких обставин, слід вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, оскільки існує досить висока ймовірність того, що відповідач може у будь-який момент відчужити своє майно, що значно утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, приходжу до висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ст. 150 ЦПК України способами вжиття заходів забезпечення позову є, зокрема: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи

утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Верховний Суд України в Постанові Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначає, що клопотання про забезпечення позову повинно бути вмотивованим і обґрунтованим доказами наявності реальних загроз чи утруднень майбутнього виконання рішення суду, співмірністю заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, їх відповідність предмету позовної вимоги, відсутністю порушень прав третіх осіб заходами забезпечення позову.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що незастосування даних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.

Також, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч.1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Дослідивши матеріали позову, заяву та додані до неї матеріали встановлено, що позивачем пред`явлено вимоги до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики у розмірі 300 000 (триста тисяч) грн. При цьому, заявник просить накласти арешт на чотири об`єкти нерухомого майна, які не є предметом даного позову.

Заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження співмірності заходів забезпечення позову із позовними вимогами. Проте, враховуючи предмет позову (вимога про стягнення 300 000 грн.) та необхідність накладення арешту на чотири об`єкти нерухомого майна, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення, про які просить заявник, є вочевидь неспівмірними.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, у ній заявник не навів обґрунтованих доказів, які б свідчили про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі, що свідчить про те, що наведені у заяві доводи ґрунтуються лише на припущеннях.

З урахуванням викладеного, а також того, що у заяві про забезпечення позову позивачем не наведено обґрунтованих та об`єктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу, як і не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також, що такі заходи є співмірними із заявленими вимогами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 р., ст. ст. 149 153, 260, 261, 354 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Н.М. Петришин