Справа № 464/267/17 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/3888/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

секретар: Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова в складі судді Бойко О.М. від 08 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 08 листопада 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» в її користь сплачених нею судових витрат при скасуванні судового наказу Сихівського районного суду м.Львова від 16.01.2017 р., а саме: судового збору в розмірі 96 грн. 05 коп. та 3 грн. комісії, а всього 99 грн. 05 коп. від 25.04.2019 р. - відмовлено.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу і ухвалити нове рішення про стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 99 гривень 05 копійок (судового збору в розмірі 96 гривень 05 копійок і витрат, пов`язаних з розглядом справи, у розмірі 3 гривень). Вважає рішення про відмову в ухваленні додаткового рішення про стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на її користь сплачених судових витрат прийнято в результаті порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ч.1 п. 4 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення. Враховуючи те, що нормами ЦПК України, що регулюють порядок розгляду справ в порядку наказного провадження, у тому числі порядок скасування судового наказу, не врегульовані питання щодо розподілу судового збору при розгляді заяви про скасування судового наказу, але ж при цьому ст. 141 ЦПК України (Глава 8, Розділ І «Загальні положення») врегульовані подібні за змістом відносини, та передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому слід прийти до переконання, що в даному випадку судові витрати, понесені боржником за подання заяви про скасування судового наказу підлягають стягненню зі стягувача (ЛМКП «Львівтеплоенерго»). Отже, при вирішенні даного спору слід застосувати до спірних відносин ст. 141 ЦПК України, яка регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), та враховуючи одну із основних засад цивільного судочинства відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників),зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, причин неявки у судове засідання не повідомлено, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що від заявниці ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів заяви про ухвалення додаткового рішення, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 141 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», та відмовляючи в задоволенні заяви, виходив з того, що положеннями ст.141 ЦПК України передбачено розподіл судових витрат між сторонами при розгляді справ позовного провадження. Натомість, положення розділу ІІ ЦПК України, який регулює розгляд справ в порядку наказного провадження, не містять норм щодо розподілу витрат за подання заяви про скасування судового наказу. Крім того, ст.7 Закону України «Про судовий збір» не передбачено повернення судового збору у випадку скасування судового наказу. З огляду на наведене та враховуючи те, що подання заяви про скасування судового наказу є правом заявника у разі його не згоди з судовим наказом, то суд прийшов до висновку, що судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та комісії за подання заяви про скасування судового наказу залишаються за заявником ОСОБА_1 , відтак суд прийшов до висновку, що в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, - слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки не відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону.

6.11.2019 року ОСОБА_1 подала суду заяву, у якій просила ухвалити додаткове рішення за справою Сихівського районного суду м. Львова №464/267/17 про стягнення з Львівського міського комунального підприємтсва «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 99 гривень 05 копійок (судового збору в розмірі 96 гривень 05 копійок і витрат, пов`язаних з розглядом справи, у розмірі 3 гривень).

В обґрунтування заяви зазначила, що 16.01.2017 р. Сихівським районним судом м. Львова (суддя Бойко О.М.) за заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» за справою № 464/267/17 видано судовий наказ про стягнення з неї 5173 грн. 80 коп. заборгованості за централізоване опалення і надання гарячої води та 689 грн. судового збору. 23.10.2019р. нею до Сихівського районного суду м. Львова подано заяву про скасування судового наказу за справою № 464/267/17. За подачу зазначеної заяви про скасування судового наказу сплачено 96 гривень 05 копійок (судовий збір) і 3 гривні комісії (витрати, пов`язані з розглядом справи пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду - ст. 133 ч. З п. 4 ЦПК України), що підтверджується квитанцією про сплату. 28.10.2019р. Сихівським районним судом м. Львова заяву задоволено і скасовано судовий наказ за справою № 464/267/17. Проте при ухваленні 28.10.2019 р. рішення про скасування судового наказу за справою № 464/267/17 не вирішено питання про судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що 16 січня 2017 року Сихівським районним судом м.Львова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 5173,80 грн., судового збору у розмірі 689,00 грн.

25.10.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу №464/267/17 від 16.01.2017.

При цьому заявницею було сплачено за подання такої заяви 96,05 грн. судового збору.

Так, відповідно до п. 1 ч.5 ст. 170 ЦПК України, до заяви про скасування судового наказу дода ється документ, що підтверджує сплату судового збору.

Також, згідно ч.2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Крім цього, відповідно до змісту п.п. 4-2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви про скасування судового наказу ставка судового збору становить 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на вказані норми закону, дійсно заявнику за подання заяви про скасування судового наказу слід було б сплатити 96,05 грн. судового збору.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Згідно вказаної норми суд апеляційної інстанції вважає за можливе застосування у даному випадку аналогії ст. 141 ЦПК України.

Тому, сплачений судовий збір, цілком очевидно, у випадку ухвалення судового рішення на користь особи, яка звертається із відповідною заявою, має наслідком або його повернення або стягнення з протилежної сторони у відповідній частині задоволення вимог.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Враховуючи вказане, зважаючи на те, що судом задоволено заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу та судовий наказ скасовано, судовий збір за подання такої заяви повинен був бути стягнутий з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції вказаного враховано не було.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд помилково послався на те, що нормами ЦПК України не передбачено розподілу судових витрат у наказному провадженні.

Зважаючи на вказане, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду у зв`язку із порушенням норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги щодо ухвалення судом апеляційної інстанції додаткового рішення не підлягають до задоволення, оскільки таке суперечить змісту ст.270 ЦПК України, згідно якої питання про ухвалення додаткового рішення належить до виключної компетенції суду, що його ухвалив.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 8 листопада 2019 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови 20.02.2020.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк