Справа №242/4609/20
Провадження №2-о/242/421/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Уварові М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Селидове цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту припинення трудових відносин, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , обіймала посаду бухгалтера на підставі трудового договору від 20.07.2004 р. У 2014 р. була вимушена переїхати до м.Селидове. При виїзді з місця проживання з м.Макіївка у 2014 р. не мала змоги забрати свою трудову книжку та звільнитися в установленому законом порядку, оскільки відповідач перебував на непідконтрольній Україні території. На даний час позбавлена можливості працевлаштуватися, оскільки не може самостійно розірвати трудові відносини, укладені на безстроковий термін з ФОН ОСОБА_2 .

Просила, з урахуванням уточнення, встановити факт припинення трудових відносин між нею, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та ФОП ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , з 01.07.2014 р.

Ухвалою суду від 05.11.2020 р. відкрито провадження по справі.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 - у судове засідання не з`явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином шляхом направлення SMS-повідомлення та розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада» 06.11.2020 р.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2004 р. між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою (а.с.7).

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_3 , за звітний період 2014 р. наявні відомості про зарахування коштів за період з січня 2014 р. по червень 2014 р. включно (а.с.10).

Згідно Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як передбачено п.1 ч.1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк.

Відповідно до статті 24-1 КпЗП України при укладанні трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, за власним бажанням, попередивши роботодавця письмово за два тижні.

Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, який затверджено наказом Міністерством праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 за №554/5745 зі змінами та доповненнями (далі - Порядок), покладено на державну службу зайнятості функції по реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю.

Згідно з п. п. 6, 7 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України N 260 від 08.06.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за N 554/5745, „Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою" в разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору запис про зняття з реєстрації трудового договору.

Цим самим наказом затверджена форма трудового договору між працівником і фізичною особою, в п. 17 якої (підстави припинення договору з посиланням на відповідні статті КЗпП України) передбачені підписи обох сторін договору, тобто не тільки фізичної особи, а й працівника. Лише після підписів обох сторін договору (фізичної особи та працівника), в п. 18 зазначеної форми трудового договору передбачений запис посадової особи служби зайнятості про зняття договору з реєстрації.

Як вбачається з п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженого наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 №110 передбачено, що фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від реєстрації трудового договору і засвідчуються його печаткою.

Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого Наказом Мінпраці України від 08.06.2001 року №260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору.

Відповідно до норм ст. ст. 43, 46 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично не існують, процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, з 01.07.2014 між сторонами припинились трудові відносини, однак провести дії щодо зняття її з реєстрації ні у позивача, а ні у відповідача не виявилося можливості.

Таким чином, суд вважає необхідним вказаний трудовий договір розірвати, так як він не знятий з реєстрації у центрі зайнятості, що позбавляє позивача можливості реалізувати свої конституційні права.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 200, 223, 234, 256, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , заінтересована особа ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , про встановлення факту припинення трудових відносин - задовольнити.

Встановити факт припинення трудових відносин між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та ФОП ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , з 01.07.2014 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя