КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №357/6679/16-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/9835/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Гуля В.В., Суханової Є.М., із участю секретаря Потоцької О.О., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу в м. Києві Мельниченка Олега Володимировича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,

В С Т А Н О В И В :

16 березня 2020 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу в м. Києві Мельниченка Олега Володимировича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження №60686415 з примусового виконання виконавчого листа №357/6679/16-ц, виданого 10 січня 2017 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 163 000 грн, а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 563,82 грн та судових витрат - 1 645,65 грн.

21 листопада 2019 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, проте боржник не з`являвся на виклики виконавця, а лише 21 січня 2020 року прибув до приватного виконавця, надав пояснення та декларацію про доходи і майно боржника, заяву про звернення стягнення на заробітну плату.

Відповідно до декларації про доходи та майно боржника, в ОСОБА_2 відсутнє право власності на рухоме і нерухоме майно, транспортні засоби, майно яким боржник володіє спільно з іншими особами, відсутнє місце реєстрації, наявна заробітна плата в ТОВ «Ремтекс ЛТД».

Приватним виконавцем вчинялися дії щодо розшуку майна боржника та було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника, кошти боржника.

В процесі здійснення виконавчих дій приватним виконавцем встановлено, що боржник ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 з 28 вересня 2012 року, а тому виконавцем було встановлено наявність майна у дружини боржника, а саме - транспортного засобу Volkswagen Caddy.

У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.443 ЦПК України, приватний виконавець просив визначити частку ОСОБА_2 у майні, яким він володіє спільно з ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частини.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу в м. Києві Мельниченка Олега Володимировича про визначення частки майна боржника ОСОБА_4 у майні, яким він володіє спільно з іншими відмовлено.

На обґрунтування постановленої ухвали місцевий суд зазначив, що є не доведеним спільне володіння боржником ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_3 автомобілем Volkswagen Caddy, не доведено факт придбання автомобіля в інтересах сім`ї, оскільки у розписці зазначена мета придбання автомобіля, не спростований факт купівлі автомобіля в інтересах дитини, який є інвалідом з дитинства, при цьому надано докази в підтвердження вказаного.

При цьому, судом першої інстанції взято до уваги положення ст. 73 СК України, з якої слідує, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, місцевий суд дійшов висновку, що подання про визначення частки майна є необґрунтованим та відсутні підстави для його задоволення.

В суді не знайшов підтвердження факт належності автомобіля Volkswagen Caddy до спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Не погоджуючись із даним судовим рішенням, приватний виконавець Мельниченко Олег Володимирович звернувся до суду із апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Згідно положень ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до ст. 443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Положеннями ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно вимог ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до вимог ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року провадження №6-843цс17.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.

Презумпція спільності майна подружжя поширюється у тому числі і на майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстроване на ім`я одного з подружжя.

За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного із подружжя

( постанова Верховного Суду України від 24 травня 2017 року провадження №6-843цс17 ).

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 24 жовтня 2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області по справі №357/6679/16-ц ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 163 000 грн, а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 563,82 грн та судові витрати 1 645,65 грн ( а.с. 20 т. 1 ).

На виконання вказаного рішення 10 січня 2017 року було видано виконавчий лист ( а.с. 64-65 т. 1 ).

21 листопада 2019 року приватним виконавцем Мельниченко О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60686415 з виконання виконавчого листа №357/6679/16-ц ( а.с. 67-68 т. 1 ), постанову про арешт майна боржника ( а.с. 89-90 т. 1 ).

Однак, приватним виконавцем було встановлено, що за боржником рухоме і нерухоме майно не зареєстроване.

Встановлено, що 21 січня 2020 року боржник ОСОБА_2 з`явився до приватного виконавця та надав письмові пояснення, декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи, а також подав заяву, де просив стягувати борг з заробітної плати, оскільки офіційно працює в ТОВ «Ремтекс ЛТД»

( а.с. 73-81 т. 1 ).

28 січня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ( а.с. 82-83 т. 1 ).

Окрім цього, становлено, що боржник ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 28 вересня 2012 року, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ( а.с. 84-86 т. 1 ).

Згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 19 листопада 2019 року за ОСОБА_3 зареєстровано транспортний засіб Volkswagen Caddy 1896, рік випуску: 2006, колір: білий, номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , держномер НОМЕР_3 ,за договором купівлі-продажу ( а.с.88 т. 1 ).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо недоведеності факту спільного володіння боржником та його дружиною ОСОБА_3 вищезазначеним автомобілем, оскільки даний висновок не ґрунтується на нормах чинного законодавства та вказаний автомобіль був придбаний під час шлюбу.

Суд апеляційної інстанції вважає за доцільне зауважити, що посилання в оскаржуваному судовому рішенні, що зазначений автомобіль не був придбаний в інтересах сім`ї ґрунтується лише на припущеннях та не підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 357, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 70 СК України, ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 443 ЦПК України, помилково ухвалив рішення щодо відмови у задоволенні подання приватного виконавця.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження, унаслідок чого ухвала місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення заявлених вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384, 443 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу в

м. Києві Мельниченка Олега Володимировича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення заявлених вимог.

Визначити, що частка ОСОБА_2 у транспортному засобі марки Volkswagen Caddy 1896, рік випуску: 2006, колір: білий, номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , держномер НОМЕР_3 , яким він володіє спільно із ОСОБА_3 , становить Ѕ його частину.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Є.М. Суханова