ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2722/20 Справа № 212/7015/19 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачПублічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 06 грудня 2019 року, ухваленого суддею Пустовітом О.Г. у м.Кривому Розі, повний текст суджового рішення складено 06 грудня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої нещасним випадком під час виконання трудових обов`язків.

В обґрунтування позову зазначив, що 25.08.1987р., виконуючи трудові обов`язки підземного бурильника шахти Родіна він був травмований, падаючим куском породи.

Зазначив, що його вини в нещасному випадку не має. Від нещасного випадку він тривалий час лікувався, але рішенням МСЕК йому вперше 19.07.1995р. було встановлено 40% втрати працездатності та 3 групу інвалідності від нещасного випадку від 25.08.1987р.

При подальших оглядах в МСЕК йому встановлювали 30% втрати працездатності, а в 2015р. було безстроково встановлено 20% втрати працездатності від нещасного випадку.

Позивач зазначив, що від нещасного випадку переносить моральні страждання через втрату працездатності, інвалідністю, лікуванням, проведеними операціями та потребою в лікуванні. Спричинену моральну шкоду оцінив в розмірі 166 000 грн. яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 06 грудня 2019 позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої нещасним випадком під час виконання трудових обов`язків задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

В рештіі позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Позивач ОСОБА_1 , не погодившись з визначеним судом розміром моральної шкоди подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі задовольнити його позовні вимоги.

В апеляційній скарзі, відповідач ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати, ухваливши нове рішення про повну відмову ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

При цьому скаржник зазначає, що суд першої інстанції під час судового розгляду справи проігнорував рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2005 року, ухвалене у справі, яким на користь позивача вже була стягнута моральна шкода з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Кривому Розі в розмірі 21 000 грн., яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2005 року (справа№22а-11120/2005). Відповідач наголошує на тому, що подвійне стягнення моральної шкоди не передбачено нормами чинного законодавства, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №212/8298/17-ц, провадження №61-31844св18.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг сторін.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Суд встановив, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на ім`я ОСОБА_1 , який пропрацював з 30.06.1981р. по 31.03.1982р. на шахті Родіна підземним машиністом лебедки, потім проходив службу в Армії, 06.08.1984р. знову був прийнятий до відповідача на шахту Родіна і працював підземним бурильником шпурів та підземним прохідником, з 2000р. працював на шахті Більшовик прохідником, а 29.06.2004р. позивач був звільнений в зв`язку із виходом на пенсію.

Із акту про нещасний випадок №60 затвердженого 26.08.1987р. встановлено, що із позивачем 25 серпня 1987р. при виконанні трудових обов`язків підземного бурильника шпурів шахти Родіна стався нещасний випадок падаючим куском породи був травмований ОСОБА_1 . Причина нещасного випадку - недотримання норм і правил в організації та утриманні робочого місяця, діагноз з/поперечний перелом кістей пр. голені зі зміщенням. Позивач був звільнений від роботи з 25.08.1987р. по 04.03.1988р.

Відповідно до висновку МСЕК від 19.07.1995 року ОСОБА_1 вперше було встановлено 40% втрати професійної працездатності зі встановленням 3 групи інвалідності, наступними висновками МСЕК серії 12ААА №002848 від 24.02.2015 року повторно було встановлено 40% втрати професійної працездатності, з них 20% безстроково пиловий бронхіт, 20% по виробничій травмі 1987 року з 01 березня і безстроково.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався вимогами ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», й виходив з того, що діями відповідача, внаслідок нещасного випадку, що стався із позивачем під час виконання ним своїх трудових обов`язків, останньому спричинена моральна шкода, яку повинен відшкодувати відповідач, який порушив зазначені вище норми закону.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України ).

Разом з тим, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

За змістом частин 1, 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 р. №392/584/16ц.

Апеляційним переглядом встановлено, що рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2005 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2005 року (справа№22а-11120/2005) позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Кривому Розі про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, задоволені частково.

Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Кривому Розі на користь позивача ОСОБА_1 одноразово 21 000 грн. в рахунок відшкодування за спричинену моральну шкоду (а.с.47-53).

З відповіді Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на запит представника відповідача від 06.07.2018 року (а.с.36) вбачається, що рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2005 року щодо стягнення на користь позивача ОСОБА_1 21 000 грн. моральної шкоди виконано у повному обсязі, що також підтверджено копією постанови Фонду про призначення виплат від 18 жовтня 2005 року (а.с.36).

Зазначені обставини, також підтверджені аналогічною відповіддю Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на адвокатський запит від 16.09.2019, де зазначено про проведення ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у 2005 році на підставі рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2005 року (а.с.46).

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідачем надано належні і допустимі докази того, що позивачу ОСОБА_1 у 2005 році вже була відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням його здоров`я, як в наслідок отриманого професійного захворювання, так і в наслідок нещасного випадку, який стався із позивачем у 1987 році в розмірі 21 000 грн., тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки вони суперечать нормам ч.1 ст.1168 ЦК України.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте, апеляційним переглядом встановлено, що суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим, оскільки судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до положень ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне компенсувати відповідачу Публічному акціонерному товариству «Криворізький залізорудний комбінат» судовий збір за подання апеляційної скарги, у розмірі 1152,60 грн. в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 06 грудня 2019 року, скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої нещасним випадком під час виконання трудових обов`язків.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Криворізький залізорудний комбінат» за рахунок держави судові витрати, пов`язані з розглядом справи №212/7015/19 в суді апеляційної інстанції в сумі 1152,60 (одна тисяча сто п`ятдесят дві ) гривні 60 коп. в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: