Постанова

Іменем України

04 листопада2020 року

м. Київ

справа № 740/815/18

провадження № 61-21135св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго»,

третя особа - Ніжинський район електричних мереж публічного акціонерного товариство «Чернігівобленерго»,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 липня 2019 року в складі судді Ковальової Т. Г. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 рокув складі колегії суддів: Бобрової І. О., Губар В. С., Кузюри Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (далі - ПАТ «Чернігівобленерго») та просив стягнути 307 942, 54 грн на відшкодування упущеної вигоди, та 50 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди за період безпідставного, протиправного відключення належного йому на праві власності об`єкта « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться в АДРЕСА_1 , за період з 14 листопада 2014 року по 05 травня 2016 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем був укладений договір на постачання електроенергії до будинку за зазначеною вище адресою.

14 листопада 2014 року керівництвом Ніжинського району електричних мереж публічного акціонерного товариство «Чернігівобленерго (далі - Ніжинського РЕМ) електропостачання об`єкта нерухомості було припинено. В період з 14 листопада 2014 року по 05 травня 2016 року керівництво Ніжинського РЕМ ухилялось від відновлення електропостачання та ухвалення нового договору постачання електричної енергії. Відповідач аргументував відключення енергії заявою ОСОБА_2 від 17 листопада 2014 року про розірвання договору про постачання електричної енергії № 756 від 11 грудня 2006 року.

Вважав, що саме по собі написання заяви про розірвання договору не являється підставою для негайного розірвання договору та автоматичного припинення електропостачання, процес виконання цієї заяви передбачає чіткого дотримання певної процедури. В порушення порядку розірвання договору Ніжинським РЕМ його як споживача не було попереджено про припинення електропостачання. До того ж зазначав, що при підписанні ОСОБА_2 заяви від 17 листопада 2014 року про розірвання договору, строк дії виданої ним довіреності закінчився, тобто ОСОБА_2 втратила право представництва його інтересів.

25 листопада 2014 року він звернувся до Ніжинського РЕМ із заявою про укладення нового договору, у відповідь на яку йому було запропоновано надати низку документів, хоча повинен був надати йому проект договору, а не вимагати документи.

Договір про постачання електричної енергії був укладений лише 05 травня 2016 року. При переукладенні договору йому було також висунуто вимогу на проведення робіт по розпломбуванню кіл обліку трьохфазного електролічильника з наступною технічною перевіркою, на виконання якої він сплатив 522, 54 грн. Проте, вказані роботи відповідач не виконав.

Також вказував, що постійні відмови відповідача задовольнити його претензії змушують його витрачати вільний час на складання претензій та скарг, на звернення за захистом до органів влади, переживати в зв`язку з безвихідністю становища, чим завдають моральної шкоди, яку він оцінює в 50 000, 00 грн.

Матеріальні збитки позивач обґрунтував сплаченою ним сумою за невиконані роботи за договором № 118 про виконання робіт з розпломбування кіл обліку електролічильника з наступною технічною повіркою в розмірі 522, 44 грн, двократною вартістю невідпущеної електроенергії відповідно до пункту 4.1.2 додатку № 5 договору про постачання електричної енергії № 756 від 11 грудня 2006 року за період з 14 листопада 2014 року по 05 травня 2016 року в розмірі 22 420, 00 грн, та упущеною вигодою через унеможливлення здачі в оренду ТОВ «Аерокурс-Україна» за договором № 1 від 10 листопада 2014 року та договором № 1/1 від 10 вересня 2015 року, що становить 285 000, 00 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Чернігівобленерго» на користь ОСОБА_1 сплачені кошти за невиконані роботи за договором № 118 від 01 квітня 2016 року про виконання робіт в сумі 522, 44 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи 522, 44 грн, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що зазначена сума була сплачена позивачем за роботи, які відповідачем фактично проведені не були.

Відмовляючи в задоволенні решти заявлених позовних вимог, суди зазначили, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач допустив незаконне припинення електропостачання до спірного нежитлового приміщення та що неотримані доходи позивача є реальними, а підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди відсутні.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 липня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року і ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не з`ясували з яких обставин випливають правовідносини між ПАТ «Чернігівобленерго» та ФОП ОСОБА_2 , не проаналізували та не надали оцінки діям відповідача по припиненню електропостачання, зважаючи на те, що ОСОБА_2 не мала повноважень звертатись до відповідача з заявою про розірвання договору електропостачання, та не дослідили обставин спричинення матеріальних збитків у вигляді упущеної вигоди, а також моральної шкоди, внаслідок чого безпідставно відмовили в задоволенні його вимог.

Також зазначає про порушення судом першої інстанції строків розгляду справи.

Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності судових рішень в частині задоволених позовних вимог, а тому в цій частині судові рішення в касаційному порядку не переглядаються.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

23 грудня 2019 року справа № 740/815/18 надійшла до Верховного Суду.

Представник АТ «Чернігівобленерго» Жила О. А. надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2005 року придбав квартиру АДРЕСА_1 .

03 січня 2006 року позивач отримав технічні умови № 2 на переобладнання квартири під аптеку.

З 14 лютого 2007 року ОСОБА_1 є власником вбудовано-прибудованого нежитлового приміщення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ПАТ «Чернігівобленерго» надає послуги з постачання електроенергії в будинку АДРЕСА_1 .

11 грудня 2006 року між ВАТ «Чернігівобленерго» та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір № 756 про постачання електричної енергії.

17 листопада 2014 року від ФОП ОСОБА_2 до Ніжинського РЕМ надійшла заява про розірвання договору № 756.

20 листопада 2014 року працівниками Ніжинського РЕМ було припинено енергопостачання, про що складено відповідний акт. Докази щодо наявних претензій ФОП ОСОБА_2 з приводу порушення процедури відключення матеріали справи не містять.

25 листопада 2014 року та 17 лютого 2016 року ОСОБА_1 звертався до відповідача з заявами щодо укладення договору про постачання електричної енергії. Листами відповідача від 08 грудня 2014 року та від 16 лютого 2016 року повідомлено позивача про необхідність надати пакет документів для підготовки проекту та укладення договору.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Згідно з пунктом 5.1 Правил користування електричною енергією, які були чинні на час виникнення спірних правовідносин (далі - ПКЕЕ),договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін.

Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Відповідно до пункту 6.18 ПКЕЕ у разі звільнення займаного приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити постачальника електричної енергії.

Постачальник електричної енергії зобов`язаний припинити постачання електричної енергії за договором, а електропередавальна організація (основний споживач) - передачу електричної енергії із заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією.

З новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства України, зокрема цих Правил та нормативно-технічних документів, після розірвання договорів зі споживачем, який звільняє приміщення.

Для укладення договору про постачання електричної енергії заявник (споживач, власник технологічних електричних мереж (основний споживач) або субспоживач) має надати відповідній організації документи, перелік яких передбачений пунктом 5.4 ПКЕЕ.

Окрім цього, для забезпечення належного обслуговування та експлуатації електроустановок у споживача повинна бути технічна документація, перелік якої передбачений пунктом 3 розділу 4 Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів (далі - ПТЕЕ).

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що 11 грудня 2006 року між ним та відповідачем був укладений договір на постачання електричної енергії № 756. На підтвердження цих обставин надав копію договору про постачання електричної енергії № 756 від 11 грудня 2006 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ВАТ «Чернігівобленерго», а також копію довіреності від 21 січня 2005 року, видану ним на ім`я ОСОБА_2 строком на три роки. Посилаючись на закінчення строку дії цієї довіреності, вказував, що ОСОБА_2 у листопаді 2014 року не мала повноважень подавати заяву про розірвання договору, а тому відключення електроенергії за її заявою було незаконним.

Установлено, що згідно з договором про постачання електричної енергії № 756 від 11 грудня 2006 року, його сторонами є ВАТ «Чернігівобленерго» та ОСОБА_2 , яка діяла на підставі свідоцтва № 0 002823 від 17 квітня 2000 року.

Жодних посилань на те, що при укладенні даного договору ОСОБА_2 діяла в інтересах ОСОБА_1 на підставі виданої ним довіреності від 21 січня 2005 року, зазначений договір не містить.

До того ж зміст довіреності від 21 січня 2005 року не містить жодних положень про надання ОСОБА_2 повноважень укладати від імені ОСОБА_1 договори на постачання електричної енергії чи про отримання житлово-комунальних послуг.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною даного договору була саме ФОП ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , тому відключення енергопостачання спірного об`єкту нерухомості за заявою ОСОБА_2 було правомірним.

Частинами першою, другою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

При обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов`язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на позивача.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними.

Позивач повинен довести також те, що він міг i повинен був отримати визначені доходи, i тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною i достатньою причиною, яка позбавила його можливості їх отримати.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення упущеної вигоди, ОСОБА_1 посилався на те, що така упущена вигода полягає в неможливості здачі приміщення «Аптека» в оренду ТОВ «Аерокурс-Україна» на підставі укладених з товариством договорів від 10 листопада 2014 року та від 01 вересня 2015 року, які були розірвані з підстав неможливості використання приміщення за відсутності в ньому електричної енергії.

Разом з тим, установлено, що 06 квітня 2007 року між ОСОБА_1 в особі його представника за довіреністю - ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони був укладений договір позички, предметом якого є вбудоване-прибудоване нежитлове приміщення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , яке ОСОБА_4 прийняла у тимчасове безплатне володіння строком до 01 січня 2028 року.

Матеріали справи не місять жодних даних про те, що зазначений договір був (чи є) розірваний його сторонами, об`єкт договору повернутий позичкодавцю, хоча саме ці документи повинні були передувати укладенню ОСОБА_1 нових договорів про здачу в оренду приміщення.

Враховуючи викладене, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про недоведеність позивачем того, що упущена ним вигода була реальною.

До того ж установлено, що позивач не довів незаконності дій відповідача, які полягали в безпідставних відмовах в укладенні з ним договору про постачання електричної енергії, оскільки доказів того, при першому зверненні до відповідача ним був наданий повний пакет документів для укладення договору позивач не надав. Наявні в матеріалах справи звернення ОСОБА_1 від 25 листопада 2014 року та від 17 лютого 2016 року свідчать про надання лише фотокопії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, фотокопії ідентифікаційного номеру та фотокопії посвідки на постійне проживання в Україні. Перелік наданих документів не відповідає ані пункту 5 ПКЕЕ, ані пункту 3 розділу 4 ПТЕЕ, на що правомірно вказав відповідач в своїх відповідях на вищевказані звернення.

Таким чином, установивши, що позивач не довів незаконності дій відповідача по відключенню спірного об`єкта нерухомості від електропостачання, а вимога відповідача про необхідність укладення нового договору на постачання електричної енергії є законною, як і вимога про надання позивачем для укладення такого договору певного пакету документів, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача майнової шкоди в розмірі 307 420, 00 грн.

Окрім цього, встановивши, що позивач не довів, що вимога відповідача про виконання робіт з розпломбування кіл обліку електролічильника з наступною технічною повіркою, за яку позивач сплатив 522, 44 грн, завдала моральних страждань, а інші позовні вимоги, з якими позивач пов`язує настання моральної шкоди, ним не доведено, правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відмову в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги про недотримання судом першої інстанції строків розгляду справи колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до норм ЦПК України вказані обставини не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Інші аргументи, наведені в касаційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові рішення в оскаржуваній частині відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 липня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року в частині відмовлених позовних вимог без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 липня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди в розмірі 307 420, 00 грн та стягнення моральної шкоди в сумі 50 000, 00 грн залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов