Номер провадження: 22-ц/813/3873/20
Номер справи місцевого суду: 509/1221/19
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Маслова Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" адвоката Дубового Олександра Сергійовича на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 липня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування у розмірі 223 368 грн. 43 коп., матеріальних збитків у розмірі 895 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 11 700 грн., моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 01.09.2017 р. приблизно о 14 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "MERCEDES BENZ 112 L", р/н НОМЕР_1 і рухаючись по другорядній автодорозі з смт Таїрове, Овідіопольського району, Одеської області, при виїзді на головну автодорогу м. Одеса - м. Чорноморськ і виконанні повороту ліворуч, не надав дорогу автомобілю "MITSUBISHI CARIZMA", р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та допустив зіткнення з ним. Від зіткнення автомобіль "MITSUBISHI CARIZMA", р/н НОМЕР_2 , відкинуло ліворуч і сталось його зіткнення з автопоїздом у складі тягача-автомобіля "MERCEDES BENZ 1840", р/н НОМЕР_3 і напівпричепа "KOGEL SN 24 Р", р/н НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 . Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.11.2018 р. ОСОБА_2 було засуджено за ч.1 ст.286 КК України. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована страховиком - ПАТ "Українська страхова компанія "Княжна Вієнна Іншуранс Груп". У зв`язку з тим, що позивачу матеріальні збитки не були відшкодовані, вона вимушена звернутися з цим позовом до суду.

Уподальшому, позивач звернувся до суду із заявою про залишення без розгляду частини позовних вимог.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків у розмірі 895 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 11 700 грн, моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. залишено без розгляду.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжна Вієнна Іншуранс Груп" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування заподіяного матеріального збитку в розмірі 223368 гривень 43 копійки.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" адвокат Дубовий Олександр Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 липня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно з ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- 01.09.2017 року приблизно о 14 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "MERCEDES BENZ 112 L", р/н НОМЕР_1 і рухаючись по другорядній автодорозі з смт Таїрове, Овідіопольського району, Одеської області, при виїзді на головну автодорогу м. Одеса - м. Чорноморськ і виконанні повороту ліворуч, не надав дорогу автомобілю "MITSUBISHI CARIZMA", р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , та допустив зіткнення з ним. Від зіткнення автомобіль "MITSUBISHI CARIZMA", р/н НОМЕР_2 , відкинуло ліворуч і сталось його зіткнення з автопоїздом у складі тягача-автомобіля "MERCEDES BENZ 1840", р/н НОМЕР_3 і напівпричепа "KOGEL SN 24Р", р/н НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 ;

- за фактом ДТП порушено кримінальне провадження за ч.1 ст. 286 КК України, під час розгляду якого потерпілою ОСОБА_1 08.08.2018 року заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні;

- вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.11.2018 року ОСОБА_2 було засуджено за ч.1 ст.286 КК України та йому призначено покарання у вигляді штрафу 5 100 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами та на підставі п. п. «г», «д» Закону України "Про амністію у 2016 році" ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного йому основного покарання. Цивільні позови ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди - залишені без розгляду, цивільний позов ОСОБА_1 до ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" - задоволений частково, стягнуто з ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь ОСОБА_1 витрати на особисте лікування 23 331 грн. 15 коп., неотримані доходи за час втрати працездатності 3200 грн.; майнову шкоду завдану знищенням належного їй автомобіля 100 000 грн. витрати на лікування ОСОБА_5 61 898 грн. 62 коп.; неотримані ОСОБА_5 доходи за час втрати працездатності 18 756 грн. 80 коп.; моральну шкоду заподіяну здоров`ю 1 166 грн. 56 коп., а всього 208 353 грн. 13 коп. В задоволенні решти позову - відмовлено;

- ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.03.2019 року вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.11.2018 року щодо ОСОБА_2 , засудженого за ч.1 ст. 286 КК України в частині задоволення цивільного позову - скасовано та призначено новий розгляд даного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін (а. с. 2-4);

- ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.03.2019 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, матеріального збитку та моральної шкоди, завданої ДТП;

- на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована страховиком - ПАТ "Українська страхова компанія "Княжна Вієнна Іншуранс Груп" (поліс АК 6174418);

- ОСОБА_1 внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №2736 від 21.11.2017 року вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

- ОСОБА_1 не працювала до ДТП, знаходилась на стаціонарному лікуванні у КУ "Міська клінічна лікарня №11" з 01.09.2017 року по 29.09.2017 року, тобто на один місяць втратила загальну працездатність, у 2017 році мінімальна заробітна плата встановлена у сумі 3200,00 грн.;

- витрати ОСОБА_1 на лікування складають 23331, 15 грн., що підтверджується фінансовими документами;

- у результаті ДТП отримав механічні ушкодження автомобіль "MITSUBISHI CARIZMA", р/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 . Відповідно до висновку № 6178 експертного товарознавчого дослідження від 18.03.2018 р., сума заподіяного збитку склала 108 770, 00 грн. і дорівнює ринковій вартості автомобіля. Експерт також дійшов висновку, що ринкова вартість цього автомобіля після ушкодження при ДТП визначається такою, що дорівнює вартості його утилізації. Вага автомобіля "MITSUBISHI CARIZMA", р/н НОМЕР_2 у знаряженому стані складає 1,250 тон, утилізаційна вартість складає 7875, 00 грн.;

- сума заподіяного потерпілій ОСОБА_1 збитку в результаті пошкодження автомобіля "MITSUBISHI CARIZMA", р/н НОМЕР_2 , складає 100895, 00 грн. За проведення автотоварознавчого дослідження ОСОБА_1 сплатила 1818,00 грн., за евакуацію автомобіля з місця ДТП ОСОБА_1 сплатила 2819,60 грн., за зберігання автомобіля на арешт майданчику 2416,80 грн.;

- ОСОБА_1 є спадкоємцем та представником своєї матері - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходилась у автомобілі у якості пасажира та отримала відповідно до висновку судово-медичної експертизи №3116 від 14.12.2017 року тілесні ушкодження середньої тяжкості, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ОСОБА_6 до ДТП не працювала, знаходилась на стаціонарному лікуванні у КУ "Міська клінічна лікарня №11" з 01.09.2017 року по 06.11.2017 року, а потім, до моменту смерті на амбулаторному лікуванні, на один місяць втратила загальну працездатність, розмір відшкодування визначається з розміру мінімальної заробітної плати, яка у 2017 році складала 3200 грн., у 2018 році склала 3723 грн., а тому підлягає відшкодуванню втрата загальної працездатності в сумі 22 107, 50 грн.;

- витрати ОСОБА_1 на лікування своєї матері ОСОБА_6 складають 63832,88 грн., на поминальний обід (поховання) ОСОБА_6 складають 25 950,00 грн., що підтверджується фінансовими документами.

За заявою позивача позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку 895 грн., стягнення витрат на правову допомогу 11 700 грн., стягнення моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області - залишено без розгляду. Продовжено розгляд справи в частині вимог про стягнення з ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжна Вієнна Іншуранс Груп" на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування заподіяного матеріального збитку в розмірі 223 368 гривень 43 копійки.

Задовольняючи позовні вимоги, стягуючи з страховика на користь позивача ОСОБА_1 страхове відшкодування заподіяного матеріального збитку в розмірі 223 368 гривень 43 копійки, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених вимог і відповідності їх законодавству.

Проте, повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити другій стороні, або іншій особі страхову виплату.

При цьому, за положеннями страховий випадок відповідно ст. 8 Закону України "Про страхування" - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення страхового відшкодування в сумі 223 368 грн. 43 коп., яка включає до себе:

- витрати, пов`язані з лікуванням позивачки ОСОБА_1 разом з втратою нею працездатності на 1 місяць - 26 531 грн. 15 коп., в тому числі витрати на лікування 23 331 грн. 15 коп.; та втрати працездатності 3 200 грн.;

- збитки за знищення автомобіля позивача - 100 000 грн. 00 коп. (в межах ліміту страхування за пошкодження або знищення майна);

- витрати - 7054 гри, 40 коп., і включають витрати за проведення автотоварознавчого дослідження 1 818 грн.; витрати на евакуацію автомобіля 2 819 грн. 60 коп.; витрати за зберігання транспорту на арешт майданчику 2 416 грн. 80 коп.;

- витрати потерпілої ОСОБА_1 на лікування своєї матері ОСОБА_6 , яка у ДТП зазначала ушкодження здоров`ю - 63 832 грн. 88 коп. та витрати на номінальний обід 25 950 грн., а всього 89 782 грн. 88 коп.

У відповідності до ч.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 23 цього ж Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

Ліміт відповідальності страховика за шкоду спричинену майну становив згідно з умовами договору страхування 100 000 грн., а за заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 200 000 грн.

Загальна сума, заявлена позивачем до стягнення з страховика страхового відшкодування, включає до себе шкоду завдану майну та витрати, понесені позивачем у зв`язку з завданню шкоди майну - 107 054,40 грн., які складаються з ринкової вартості знищеного внаслідок ДТП автомобіля позивача за вирахуванням його залишкової вартості 100 895 грн. (108 770 грн. - 7 875 грн.), з яких вимоги до страховика заявлені в сумі 100 000 грн., а також витрати - 7054 грн. 40 коп., які включають витрати за проведення автотоварознавчого дослідження 1818 грн.; витрати на евакуацію автомобіля 2 819 грн. 60 коп.; витрати за зберігання транспорту на арешт майданчику 2 416 грн. 80 коп., в той час, як ліміт страховика (грошової суми, в межах якої страхова компанія зобов`язана провести виплату страхового відшкодування по ОСЦВ власників ТЗ) в даному випадку обмежений 100 000 грн.

Враховуючи наведене, з заявлених до страховика вимог 107 054,40 грн. задоволенню підлягають вимоги у розмірі 100 000 грн., в решті вимог слід відмовити.

Відносно вимог про стягнення шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судова колегія зазначає, що позивачем заявлені вимоги - 26 531 грн. 15 коп., в тому числі витрати на лікування 23 331 грн. 15 коп.; та втрати працездатності 3 200 грн.; витрати потерпілої ОСОБА_1 на лікування своєї матері ОСОБА_6 , яка у ДТП зазначала ушкодження здоров`ю - 63 832 грн. 88 коп. та витрати на поминальний обід 25 950 грн., а всього 89 782 грн. 88 коп.

Вказані вимоги задоволені судом у повному обсязі.

Проте, задовольняючи ці вимоги суд першої інстанції не дослідив відповідність розміру заявлених вимог представленим позивачем доказів.

Так з представлених позивачем квитанцій на підтвердження витрат понесених на своє лікування вбачається, що представлений позивачем фіскальний чек на суму 5 546 грн. 20 коп. не містить дати і не може бути взятим до уваги.

Тому витрати на лікування заявлені позивачем до стягнення в сумі 23 331 грн. 15 коп. підлягають зменшенню на зазначену суму і фактично підтверджені в сумі 17 784 грн. 95 коп. (23331,15-5546,20).

Крім того, відповідно до представлених квитанцій в якості підтвердження витрат на лікування ОСОБА_6 вбачається, що частина придбаних предметів не відноситься безпосередньо до медикаментів, які відносяться до лікування, що компенсуються страховиком (крім засобів особистої гігієни та медикаментів поза межами лікування, встановленого п. 24.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - не більше 120 діб).

Загальний розмір належним чином підтверджених квитанцій та чеків на лікування ОСОБА_6 , який підлягає оплаті страховиком становить 61 898 грн. 62 коп. Решта витрат, квитанції про які надані позивачем, не можуть бути покладеними на страховика, оскільки не відповідають вимогам спеціального Закону, вимогам Закону України "Про лікарські засоби", Постанови КМУ №637 від 15 грудня 2014 року "Про затвердження положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", а також Протоколам лікування, затвердженими МОЗ України та не підлягають відшкодуванню. Зокрема, виключаються витрати на купівлю пакетів, підгузків, пелюшок, мийних засобів, мила та інших товарів. Тому в цій частині вимог слід відмовити.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення витрат на поминальний обід у розмірі 25 950 грн.

Судова колегія звертає увагу на наступне.

Законом України "Про поховання та похоронну справу" визначено загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, врегульовано відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлює гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання.

Згідно зі статтею 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Слід відмітити, що обов`язковою умовою покладення на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця є те, що ці витрати повинні бути розумними з точки зору їхнього розміру і необхідності здійснення.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про поховання та похоронну справу" вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам.

Зокрема, згідно листа Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України 19.11.2003 року № 193 про "Необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг" до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.

Зі змісту вищенаведеної норми слідує, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними правовими поняттями, а тому поминальний обід, виготовлення та встановлення пам`ятника не входять до комплексу заходів щодо поховання спадкодавця.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі № 554/1793/15-ц.

При таких обставинах, заявлені вимоги про стягнення витрат на поминальний обід у розмірі 25 950 грн. задоволенню не підлягають.

Тобто, вимоги позивача підлягають задоволенню частково у відповідності до викладених в цій постанові підстав.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для повної відмови у задоволенні вимог до страховика з посиланням на пропуск строку, передбаченого п. п. 37.1.4. п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є неспроможними виходячи з такого.

Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Тобто, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Відтак, право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Моторного (транспортного) страхового бюро України), узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 910/7449/17.

Таким чином, власник пошкодженого автомобіля, у випадках передбачених законом має право на звернення до Моторного (транспортного) страхового бюро України у визначений законом строк з відповідною заявою, однак строк (один рік), зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є присічним і поновленню не підлягає. Та обставина, що винну у ДТП особу було встановлено судовим рішенням пізніше ніж дата скоєння ДТП, не дає підстав для висновку, що позивач отримав статус потерпілої особи з моменту визнання судом винною особою водія іншого автомобіля.

У той же час, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зробила висновок, що для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до МТСБУ про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV, не є обов`язковим.

При таких обставинах апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні у відповідності до наведених в цій постанові підстав та обґрунтувань. Внаслідок чого з відповідача на користь позивача слід стягнути страхове відшкодування у вигляді збитків, пов`язаних зі знищенням автомобіля позивача - 100 000 грн., шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого 20 984 грн. 95 коп. та шкоди, пов`язаної з лікуванням матері позивача, яка зазнала ушкодження здоров`я у ДТП і в подальшому померла - 61 898 грн. 62 коп., а всього 182 883 грн. 57 коп.

Відповідно до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи ухвалення апеляційним судом нового судового рішення, згідно з яким позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову до суду першої інстанції пропорційно задоволеним вимогам та компенсувати ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжна Вієнна Іншуранс Груп" за рахунок держави судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 603 грн. 09 коп. (18% задоволених вимог за апеляційною скаргою).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" адвоката Дубового Олександра Сергійовича - задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 липня 2019 року - змінити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжна Вієнна Іншуранс Груп" () на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_5 , страхове відшкодування заподіяного матеріального збитку в розмірі 182 883 гривні 57 коп.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжна Вієнна Іншуранс Груп" () в дохід держави судовий збір 1 831 гривню 62 коп.

Компенсувати Приватному акціонерному товариству "Українська страхова компанія "Княжна Вієнна Іншуранс Груп" за рахунок держави судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 603 гривні 09 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено: 25.02.2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова