Дата документу 21.02.2020
Справа № 334/816/20
Провадження № 6/334/69/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Добрєва М.В.

при секретарі Череп М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про примусове проникнення до житла боржника,

В С Т А Н О В И В:

17 лютого 2020 року державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з поданням про примусове проникнення до житла боржника. В обґрунтування подання зазначає, що на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження № 61251868 по виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. № 9962 виданого 24.09.2019р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 27786,58 грн. та виконавчий лист ; 2-543/11 виданого 23.03.2011р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 44615,60 грн.

Вжитими діями державного виконавця встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у боржника ОСОБА_3 зареєстроване право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Але потрапити до будинку та здійснити перевірку майнового стану було неможливо у зв`язку із тим. Що двері ніхто не відчиняв, про що було складено відповідний акт.

Посилаючись на невиконання боржником своїх зобов`язань та положення ст.ст.18, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) просить подання задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.439 ЦПК України суд розглядає подання, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

За ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали подання та надані на його обґрунтування документи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що пред`явлене до суду подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про примусове проникнення до житла боржника, задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження № 61251868 по виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. № 9962 виданого 24.09.2019р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 27786,58 грн. та виконавчий лист ; 2-543/11 виданого 23.03.2011р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 44615,60 грн.

24.10.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та за вих..№ 35593 було направлено сторонам.

04.12.2019р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та за вих..№14285 було направлено сторонам.

З матеріалів, доданих до подання вбачається, що 21.01.2020 року державним виконавцем Ратніковим Є.О. було здійснено вихід за адресою боржника, але боржник був відсутній вдома, перевірити майновий стан боржника не було можливості, про що складено відповідний акт.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст.30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311ЦК України передбачено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року,Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року,статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року,стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем разом з поданням не були подані докази проживання боржником за адресою зазначеною у поданні.

Крім того, до подання не надано доказів наявності будь-якого майна, що належить ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, відсутня будь-яка інформація стосовно осіб які на даний час зареєстровані та проживають за вищезазначеною адресою.

Зазначена обставина має суттєве значення, оскільки примусове проникнення у житло може порушити їх права.

Окрім цього, відповідно до положень ч. 3 ст.12, ч. ч. 1, 5, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Державний виконавець, звертаючись до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, повинен був належним чином обґрунтувати його та надати суду докази на підтвердження доводів свого подання.

Частиною 6статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак доказів про отримання ОСОБА_3 вказаної постанови матеріали справи не містять.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем не надано доказів про те, що боржнику вручено постанову про відкриття щодо нього виконавчого провадження, про отримання боржником вимог щодо провадження виконавчих дій.

Таким чином ухилення боржника від виконання рішення не є доведеним.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про примусове проникнення до житла, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 навмисно ухиляється від виконання судового рішення.

Отже, оскільки матеріали справи та, відповідно, матеріали виконавчого провадження не містять ані доказів вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, ані доказів вручення боржнику викликів державного виконавця, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання про примусове проникнення до житла, оскільки державний виконавець не довів та в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник свідомо ухилявся від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, а висновок державного виконавця про перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до житла є передчасним.

Керуючись статями 258-260,439 ЦПК України, ст.ст.10,18 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

В И Р І Ш И В:

Подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про примусове проникнення до житла боржника залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Добрєв М. В.