Провадження №22-ц/824/1188/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у Київській області, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Лагода Олександр Сергійович про визнання недійсним договору довічного утримання та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майно,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсним договору довічного утримання та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майно, обґрунтовуючи його наступним:

Він проживає разом з матір`ю, в інтересах якої і подав даний позов. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 поставлений діагноз «атеросклеротичне слабоумство», що стало підставою для звернення до суду із заявою про визнання її недієздатною та призначення опікуна. Рішенням суду від 14.07.2017 року подана заява задоволена. Висновком судово-психіатричної експертизи від 15.03.2017 року встановлено, що у ОСОБА_2 хворобливі зміни в психіці почалися приблизно з 1999 року. Незважаючи на стан здоров`я матері, 14.06.2013 року приватним нотаріусом було посвідчено договір довічного утримання, яким право довічного утримання за його матір`ю закріплюється за ОСОБА_3 , який жодного відношення до їх сім`ї не має. Одночасно в цей же день на ім`я ОСОБА_3 проводиться державна реєстрація права власності на земельну ділянку та жилий будинок, який належав ОСОБА_2 . Оскільки починаючи з 1999 року у матері позивача тривають хворобливі зміни в психіці, внаслідок яких вона не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, просив укладений договір визнати недійсним, а проведену державну реєстрацію - скасувати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, позивач подав апеляційну скаргу. Оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене внаслідок неповного з`ясування всіх обставин справи, при невідповідності фактичним обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом не вірно покладено в основу рішення про недоведеність тверджень позивача. На підставі наведеного вважає оскаржуване рішення помилковим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем того факту, що станом на 14.06.2013 року його матір - ОСОБА_2 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки саме цю обставину позивач поклав в основу своїх позовних вимог. З наведеною позицією суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи, що такий висновок відповідає встановленим обставинам та вимогам матеріального права, а доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до викладення обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, висновки суду першої інстанції не спростовують.

Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

З огляду на наведені норми, враховуючи, що саме неможливістю усвідомлювати його матір`ю значення своїх дій на момент укладання оскаржуваного правочину позивач і обгрунтовував свої позовні вимоги, позивачем до суду мали б були бути надані належні та допустимі докази такого стану ОСОБА_2 станом на 14.06.2013 року. В той же час колегія суддів зауважує, що вказаний обов`язок позивачем виконано не було, внаслідок чого твердження позивача, які він поклав в основу своєї позиції, не були належним чином доведені в ході розгляду справи, відтак не можуть бути прийняті судом.

У відповідності до ст.78 ЦК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Зокрема не може вважатися належним доказом, який би доводив обґрунтованість позиції позивача, факт визнання 14.07.2017 року ОСОБА_2 недієздатною, оскільки таке рішення суду ухвалено більш ніж через чотири роки після укладання спірного правочину. Не доводить таких обставин й представлена до суду частина судової експертизи, проведеної в рамках цивільної справи щодо визнання ОСОБА_2 недієздатною. Хоча у вказаному експертному висновку і зазначено, що хворобливі зміни в психічному стані ОСОБА_2 розпочалися приблизно з 1999 року, в той же час висновку щодо ступеня таких змін станом на 14.06.2013 року та щодо можливості ОСОБА_2 розуміти значення своїх дій на зазначену дату ні ці, ні інші матеріали справи не містять. За таких умов висновок щодо недоведеності посилань позивача колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи. Позивач обов`язку доказування таких обставин не виконав, що і було зазначено судом першої інстанції, а доводи апелянта з цього приводу висновок суду в цій частині не спростовують.

Не вбачає колегія суддів й порушень судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права, на що посилався апелянт. Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, відтак підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько