Справа № 346/3193/19
Провадження № 22-ц/4808/1131/20
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої Мелінишин Г.П.
суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,
за участю секретаря Мельник О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України про визнання права на приватизацію житлового приміщення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене 07 липня 2020 року в м. Коломиї Івано-Франківської області в складі судді Беркещук Б.Б.,

в с т а н о в и л а :
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини районуМіністерства оборони України про визнання права на приватизацію житлового приміщення.
Позов обґрунтований тим, що під час проходження військової служби у Коломийському гарнізоні на підставі рішення виконавчого комітету Корницької сільської ради «Про видачу ордерів на заселення житлової площі» від 23 грудня 2003 року № 40 йому з сім`єю у складі чотирьох осіб видано ордер на право зайняття житлового приміщення з трьох кімнат у квартирі АДРЕСА_1 . 24 грудня 2003 року зареєстровано місце проживання за вказаною адресою. 31 грудня 2010 року він звільнений в запас з посади командира військової частини НОМЕР_1 , є на даний час військовим пенсіонером. Надалі продовжує проживати в спірній квартирі, сплачує комунальні послуги. Також ним здійснено ремонт житла, разом з іншими мешканцями будинку облагороджено прибудинкову територію.

01 березня 2019 року він звернувся до Івано-Франківської КЕЧ району із заявою про надання дозволу на приватизацію квартири. Однак йому було в цьому відмовлено, оскільки квартира є службовою.

Вказував, що станом на час вселення спірна квартира не мала статусу службової, а ордер видано на загальних підставах згідно рішення виконавчого комітету сільської ради. А отже відповідач неправомірно відмовив у наданні дозволу на приватизацію квартири, незважаючи на наявність у нього всіх необхідних обставин, передбачених законодавством.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

При цьому суд виходив з того, що Івано-Франківським КЕЧ району рішення щодо надання дозволу на приватизацію квартири не приймалося. Крім того, дружина позивача ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 не залучені до участі у справі, хоча ним подано заяву до Івано-Франківського КЕЧ району про надання дозволу на приватизацію квартири у складі сім`ї із трьох осіб. Аналогічно, до участі в справі не залучений власник будинку - Міністерство Оборони України та особа, що видавала ордер на вселення на території якої знаходиться даний житловий будинок - Корницька сільська рада. Оскільки суд позбавлений можливості самостійно залучити до участі в справі вищезазначених осіб, враховуючи процесуальні строкита відсутність відповідного клопотання позивача, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не доведено наявність передбачених законом підстав для приватизації спірної квартири.

Не погодившись з рішенням суду з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що висновок суду про недоведеність ним підстав для визнання права на приватизацію житлового приміщення є помилковим. Аналогічно надуманим є висновок суду, що Івано-Франківська КЕЧ району є органом приватизації, оскільки насправді цей орган є балансоутримувачем будинку. Відповідач повинен був надати дозвіл на приватизацію цієї квартири необхідний для здійснення процедури приватизації спеціальним органом приватизації, створеним місцевим органом самоврядування.

Посилається на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі № 346/3395/17 про визнання права на приватизацію за квартиронаймачами при запереченні цього права балансоутримувачем за умови вселення у квартиру на законних підставах, постійного в ній проживання. Вважає Івано-Франківську КЕЧ району належним відповідачем у справі, оскільки обов`язки органів, які здійснюють приватизацію житлового фонду Міністерства Оборони України, покладені на квартирно-експлуатаційні частини районів, які можуть заключати договори із органами приватизації. Оскільки при вирішенні питання приватизації законодавством не передбачена участь Міністерства Оборони України, не було необхідності у залученні його до участі в справі в якості третьої особи. Крім того, позовна вимога полягає у визнанні права на приватизацію, а не зобов`язання провести приватизацію.

Не залучення членів сім`ї як підстава відмови в позові також є необгрунтованою, оскільки статтею 20 ЦК України передбачено, що право на захист особа здійснює на власний розсуд.

Аналогічно надуманим є, на його думку, і посилання суду на необхідність залучення до участі в справі органу місцевого самоврядування, що видавав ордер на вселення в квартиру.

Натомість суд не звернув увагу, що спірній квартирі статус службової не надавався, ордер видано на загальних підставах, він з сім`єю вселився і проживає там законно. А отже, має право на її приватизацію.

З наведених підстав просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Правом на подання відзиву у визначений судом строк відповідач не скористався.

В засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до положень частини другої статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в їх відсутності не встановлено.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимогапеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

За положеннями частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає в повній мірі з огляду на таке.
Як правильно встановлено судом першої інстанції наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 22 вересня 2003 року №171 «Про забезпечення службовим житлом військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 » для забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей до надходження їх черговості на одержання житла для постійного проживання начальнику штабу-першому заступнику командира військової частини підполковнику ОСОБА_1 на склад сім`ї 4 особи виділено службове житло - трьохкімнатну квартиру жилою площею 60,7 кв.м в АДРЕСА_2 . На підставі рішення виконавчого комітету Корницької сільської ради від 23 грудня 2003 року №40 йому з сім`єю в складі 4 чоловік в той же день видано ордер №004 серії ВЧ-10 на право зайняття жилого приміщення жилою площею 65,7 кв.м, яке складається з 3-х кімнат у квартирі АДРЕСА_1 . Таке рішення прийнято згідно списку розподілу службової житлової площі по військовій частині НОМЕР_2 від 20 вересня 2003 року (а.с. 56, 8, 9).
Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 18 листопада 2010 року №895 ОСОБА_1 звільнено в запас (а.с. 7).
Згідно наказу Міністра Оборони Українивід 01 грудня 2014 року № 854 начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України зобов`язано організувати безоплатне вилучення з балансу Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) військового майна та його безоплатну передачу в комунальну власність територіальної громади села Корнич Коломийського району, де в Додатку передбачено вказаний житловий будинок (а.с. 10, 11).
Разом з тим, з матеріалів справи, зокрема копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_3 належить на праві власності Міністерству оборони України та перебуває на балансі в Івано-Франківській КЕЧ району (а.с. 19,55). Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:46995911 від 23 травня 2019 року.

Встановлено, що позивач у березні 2019 року звернувся до начальника Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району із заявою про надання дозволу на приватизацію квартири, в якій проживає з сім`єю в складі трьох осіб (а.с.12).

Зі змісту відповіді тво начальника Івано-Франківського КЕЧ району від 07 березня 2019 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 відповідно до статті 2 пунтку 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизації не підлягає, оскільки на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 22 вересня 2003 року 171 розподілялась як службова (а.с. 17).
Згідно із частиною другою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами третьою, п`ятою статті 9 Житлового кодексу Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлює, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

В силу частини першої статті 1 цього Закону приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (частина друга статті 1 закону).

Відповідно до частин першої, другої статті 2 вказаного Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Частинами першою-четвертою статті 8 Закону передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначено Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України».

Відповідно до статті 1 цього закону військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать, в тому числі, будинки, споруди тощо.

Пунктом 4 наказу Міністра оборони України від 03 січня 1993 року N 1 «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають у будинках Міністерства оборони України» передбачено, що обов`язки органів, які здійснюють приватизацію житлового фонду Міністерства оборони України, покладені на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких перебувають квартири (будинки).

Право особи на передачу у приватну власність житла органами приватизації може бути обмежено тільки на підставах, встановлених законом.

За частиною 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Згідно положень цього закону та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року N 396 було затверджено Положення, яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформляються згідно з процедурою, визначеною цим Положення, в тому числі й рішення органу приватизації. Відтак, наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого оформити відповідне свідоцтво.

За змістом частини першої статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як убачається з матеріалів справи, подаючи в березні 2019 року заяву до Івано-Франківського КЕЧ району ОСОБА_1 просив надати дозвіл на приватизацію спірної квартири у складі сім`ї із трьох осіб: ним, дружиною ОСОБА_2 та дочкою ОСОБА_3 .

Відповідно звертаючись в липні 2019 року до суду з цим позовом просив визнати за ним та членами сім`ї право на приватизацію вказаного житлового приміщення. Подавши в серпні 2019 року заяву про зміну предмета позову просив визнати за ним право на приватизацію цієї квартири. Хоча, як підтверджується ордером на вселення, вказане житло надавалось для сім`ї в складі чотирьох чоловік.

Зі змісту довідки публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 06 травня 2019 року вбачається, що позивач, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кожен використали житлові чеки в сумі 1,31 грн при нормі 4,20 грн та рахуються в списках на приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_4 , в ТВБВ № 10017/087 Філії-Рівненське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 22). Таким чином право на приватизацію було використано не в повному обсязі.

З огляду на це суд першої інстанції дійшов правильного переконання, що позивач жодних доводів стосовно обґрунтованості свого права на приватизацію спірної квартири в цілому безоплатно чи в межах залишку неотриманої площі не навів.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду щодо спору з приводу питання віднесення квартири до числа службових.

Так, відповідно до частини 1 статті 118 ЖКУ жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно відповіді начальника Івано-Франківської КЕЧ району витяг з рішення про включення розподіленої ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 до числа службових в Івано-Франківській КЕЧ району відсутній. По даному питанню рекомендовано звернутись у Корницьку сільську раду (а.с. 19).

Більше того, ордер на вселення позивача з сім`єю в спірну квартиру видавався на підставі рішення виконавчого комітету Корницької сільської ради від 23 грудня 2003 року. Житловий будинок знаходиться на території сільської ради та входить до переліку військового майна, що безоплатно передається в комунальну власність громади села Корнич згідно наказу Міністра оборони України № 854 від 01 грудня 2014 року.

Натомість, Корницька сільська рада до участі в справі не залучалася ні в якості сторони, ні в якості третьої особи. Відсутні про це вказівки у позовній заяві, не подавалося сторонами клопотання про її залучення і в суді першої інстанції.

За відсутності учасника справи неможливим є встановлення обставин, від наявності чи відсутності яких залежить правильне вирішення даного спору.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

А отже, з врахуванням вищенаведеного та необхідності встановлення правильного складу учасників справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
При цьому колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування ухваленого в справі рішення, беручи до уваги висновки суду щодо відсутності вирішення питання приватизації житла належним органом та незалучення до участі в справі власника будинку - Міністерства Оборони України, оскільки це на правильність вирішення спору в даній справі не впливає.
У спірних правовідносинах передача у власність приватизованого житла відбувається на підставі рішення органу приватизації, оформляється свідоцтвом про право власності на житло, яке реєструється органом приватизації, цей орган приватизації у будь-якому випадку має бути залучений до участі у справі у якості відповідача. Таким є Івано-Франківська квартирно-експлуатаційна частина району Міністерства оборони України, що визначена позивачем порушником його прав і залучена до участі в справі в якості відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

З огляду на це апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 07 липня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуюча Г.П. Мелінишин
Судді: О.В. Пнівчук
О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 17 листопада 2020 року