КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Колесник О.М.
Номер провадження № 22-ц/824/362/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про захист прав споживача, стягнення моральної шкоди та упущеної вигоди, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом та просив стягнути з ПрАТ «ВФ Україна» на його користь понесені збитки (упущена вигода) у розмірі 1 500 000,00 грн. а також 10000000 грн, на відшкодування спричиненої моральної шкоди, та покласти на відповідача судові витрати у справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є споживачем послуг мобільного зв`язку, які йому надає відповідач у справі - ПрАТ «ВФ Україна». В період з 20 по 25 червня 2017 року він перебував за кордоном України і отримував від відповідача повідомлення про використання роумінгу, а після повернення позивача до України 26 червня 2017 року, його номер телефону було відключено оператором.

Позивач також вказував, що з`ясовуючи обставини та причини відключення свого номеру, дізнався, що на його ім`я нарахована заборгованість у розмірі 549 870,31грн. та з листів відповідача вбачається, що дана заборгованість виникла з угоди про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку/безпровідного доступу до мережі Інтернет, проте позивач стверджує, що не підписував жодних договорів з відповідачем.

Позивач зазначав, що дії відповідача щодо відключення його телефонного номеру від обслуговування та вимагання коштів за послугу, яку він не замовляв є порушенням його прав як споживача послуг, що призвело до втрати доходів, які він міг реально одержати за звичайних обставин, оскільки те, що позивач не перебував на телефонному зв`язку було розірвано договір з ТОВ «Фермер-2007» з ініціативи останнього.

Позивач вказував, що весь приватний та діловий зв`язок здійснювався саме через номер телефону, що належить позивачу більше 15 років, цей номер був вказаний в укладених як керівником юридичної особи та бізнесменом у договорах, і у багатьох випадках був як чи не єдиний засіб зв`язку з позивачем, окрім того більше 1 500 осіб знають номер позивача як його особистий. Через відключення телефонного номеру від обслуговування позивачу довелось змінити звичний спосіб життя, витрачати час на спілкування з працівниками відповідача в м. Дніпро та написання звернень до відповідача, витрачати час не на відпочинок та відновлення сил у відпустці, а на поновлення порушених прав. Також вказував, що його емоційний стан значно погіршився, коли позивач дізнався про розірвання контракту на 1 500 000,00грн., що спричинило підрив довіри до діяльності позивача, приниження його ділової репутації та престижу.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просив повністю скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в судовому засідання 19 листопада 2019 року відповідачем було надано докази того, що він є правонаступником ЗАТ «Український мобільний зв`язок» та «Умови користування мережами мобільного зв`язку» від 2005 року з пропущенням строку на подання доказів, а тому суд не мав приймати такі докази, брати до уваги та надавати їм оцінку в рішенні.

Апелянт також зазначає, що в матеріалах справи немає жодних доказів, що підтверджували б замовлення апелянтом послуг, що такі послуги були надані, в якому об`ємі були надані такі послуги, розрахунок вартості послуги. Тобто, на думку апелянта, не було доведено факт надання послуг, факт існування заборгованості та правомірність призупинення надання ОСОБА_1 послуг мобільного телефонного зв`язку.

Апелянт зазначає, що у нього та ПрАТ «ВФ Україна» відсутні письмові угоди чи договори стосовно надання послуги мобільного зв`язку, а тому відповідач був позбавлений права надавати йому кредитний ліміт, а також апелянта не було повідомлено про закінчення коштів на його основному рахунку та про подальше надання послуг в борг.

Окрім того, апелянт вказує, що в оспорюваному рішенні судом не надано оцінку п. 35 та 64. Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ від 11 квітня 2012 року № 295, відповідно до яких споживач має право на відмову від оплати послуги, яку вони не замовляли та відповідно провайдер не має права стягувати плату за послугу, яку споживач не замовляв.

Апелянт вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог та фактично оспорюваним рішенням встановив, що договір ОСОБА_1 з ТОВ «Фермер-2007» №01.19.06/17 є фіктивним, оскільки в рішенні зазначив, що суду не надано доказів реальності укладення позивачем договору з ТОВ «Фермер-2007», зокрема відсутні докази початку виконання договору, не надано довіреність, яка була за твердженням позивача, у подальшому скасована, а також відсутні докази можливості виконання позивачем умов цього договору, а саме підтвердження фахового рівня та можливостей виконати договір. Вказує, що таким чином судом було проігноровано презумпцію правомірності правочину, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та визнавалась судом.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом також не надано оцінки тому, що спочатку апелянту працівники відповідача повідомляли про існування боргу в сумі 300 000,00 грн., а в подальшому вже відповідач наполягав на заборгованості у розмірі 549 870,31 грн.

Також апелянт вказує, що зазнав моральної шкоди, душевних переживань через відключення його номеру телефону, він мусив змінити звичний образ життя, та ще більше погіршився його емоційний стан, коли дізнався про розірвання контракту на значну суму, через не обслуговування номеру телефону, й це було великим потрясінням, спричинило підрив довіри до його професійної діяльності, принизило ділову репутацію та престиж. Окрім того, посилається на те, що й родичі апелянта зазнали страждань та переживань, оскільки значний проміжок часу не могли зв`язатись із апелянтом за номером телефону, яким він користувався понад 15 років.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що відповідач уклав договір з ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн Ел.Ел.Сі» про стягнення з нього заборгованості, якої на думку апелянта не існує, не має правових підстав та нічим не підтверджується. Апелянт вказує, що отримував листи та погрози від вказаної фірми.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ПрАТ «ВФ Україна» - адвоката Гаєвської Т.А., відповідно до якого вважає, що судом вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а апелянтом не доведено незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Представник ПрАТ «ВФ Україна» у відзиві зазначив, що твердження апелянта про надання відповідачем доказів правонаступництва ЗАТ «Український мобільний зв`язок» та «Умов користування мережами мобільного зв`язку» з пропущенням строку на подання доказів є необґрунтованими, оскільки у межах строку до відзиву на позовну заяву відповідачем було надано «Умови користування мережами мобільного зв`язку», які були чинними у період виникнення заборгованості абонента та тимчасового обмеження послуг, проте позивачем заперечувався факт відносин сторін та наголошував, що між сторонами відсутні будь-які письмові договори чи угоди. Тож, враховуючи викладене, суд, керуючись нормами ст.. 81 ЦПК України зобов`язав відповідача надати примірник «Умов користування мережами зв`язку ЗАТ «Український мобільний зв`язок» за 2005 рік та статутні документи на підтвердження перейменування відповідача, що й було виконано у наступному судовому засіданні.

У відзиві вказано, що договір, укладений між позивачем та відповідачем 03 жовтня 2005 року не містить умови обов`язкового внесення змін до нього у разі зміни найменування юридичної особи відповідача, окрім того, до відповідача не надходило звернень, пропозицій чи вимог про переукладення або внесення змін до договору, а тому договір №2480043/1.112984060 у редакції від 03 жовтня 2005 року між ЗАТ «Український мобільний зв`язок» та ОСОБА_1 залишається чинним до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відповідач вважає, що таким чином всі твердження апелянта про відсутність між ним та ПрАТ «ВФ Україна» жодних письмових угод в цілому та про нав`язування йому послуг, які він не замовляв, зокрема, є неправдивим та вбачаються намаганням позивача ввести суд в оману та уникнути обов`язку виконання ним своїх договірних зобов`язань.

Відповідач вказує, що ОСОБА_1 особисто було підписано договір про надання послуг мобільного зв`язку №2480043/1.112984060 та додаткову угоду до нього № 2184963 від 03 жовтня 2005 року, відповідно до яких апелянтом було замовлено послугу «Міжнародна лінія» та «Міжнародний роумінг», та 27 жовтня 2013 року апелянтом було замовлено послугу мобільного інтернету GPRS.

Також у відзиві вказується, що апелянтом не заперечується та підтверджується в позові, що він отримував повідомлення, які містили інформацію стосовно використання ним мобільного Інтернету у міжнародному роумінгу, що свідчить про належне виконання відповідачем своїх зобов`язань з надання послуг та інформування, а також про обізнаність ОСОБА_1 про наявність у нього активованих зазначених послуг.

Відповідач звертає увагу, що апелянтом не оспорюється розмір заборгованості, а лише посилається на свої власні відчуття про можливий обсяг спожитих послуг чи про можливу загальну вартість таких послуг.

Окрім того, відповідач вказує, що відповідно до п. 12.3 Умов користування оператор не несе відповідальності за непрямі збитки, втрачену вигоду, які взагалі можуть виникнути. А відповідальність за втрачену вигоду може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. Проте, апелянтом не надано доказів на підтвердження розміру збитків у вигляді упущеної вигоди та не надано належних доказів на підтвердження розміру збитків, а угода на яку апелянт посилається була рамковою та передбачала додаткове підписання окремих заявок з деталізацією їх вартості на надання послуг на майбутнє.

Стосовно моральної шкоди відповідач посилається на ст.. 1166 та 1167 ЦК України, відповідно яких підставами відшкодування майнової та моральної шкоди є вчинення особою неправомірних дій чи бездіяльності, внаслідок яких було завдано таку шкоду. Вважає, що відповідачем не було вчинено протиправних дій чи бездіяльності стосовно апелянта, а тому й підстав для сплати моральної шкоди немає, тому просив залишити без задоволення апеляційну скаргу.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта, адвокат Тарабака Є.А. підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, оскільки відповідач своїми діями спричини матеріальної та моральної шкоди позивачу, як споживачу послуг, а тому повинен їх відшкодувати. Також звернула увагу суду, що позивач хоч і є споживачем послуг мобільного зв`язку на протязі 15 років, однак ніяких договорів із відповідачем не укладав тому нарахування останнім значної суми заборгованості та подальше відключення телефонного номеру від зв`язку є протиправним.

Позивач у справі подав до апеляційного суду заяву про розгляд вказаної справи у його відсутність. Проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що ОСОБА_1 та ЗАТ «Український мобільний зв`язок» (UMC), правонаступником якого є відповідач, в особі експерта по роботі з абонентами ДФ ЗАТ «УМЗ» Дзюби Т. Ю., на підставі доручення № 01-231, 03 жовтня 2005 року уклали договір №2480043/1.11298406, згідно з яким позивачеві надано на обслуговування телефонний номер НОМЕР_1 , та додаткову угоду до нього № 2184963 (а. с. 79, 80).

Послуга «Міжнародна лінія» та «Міжнародний роумінг» була замовлена абонентом саме при укладанні договору № 2480043/1.11298406 від 03 жовтня 2005 року.

Також, 03 жовтня 2005 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, у якій містилося прохання перевести картку передплаченої послуги стільникового зв`язку Sim-Sim, якій присвоєно номер НОМЕР_1 , на контрактні умови обслуговування /а. с. 81/.

Укладаючи договір № 2480043/1.11298406 від 03 жовтня 2005 року, позивач також своїм підписом підтвердив правильність внесених до договору відомостей про нього та отримання ним Тарифів і примірника «Умов користування мережами мобільного зв`язку» (а. с. 78, 79).

Відповідно до п. 4.13 Умов користування, абонент зобов`язаний до початку користування будь-якою послугою ознайомитися з умовами її надання на офіційному сайті компанії. Зокрема, опис сервісу «Міжнародний роумінг» та умови і нюанси його використання розміщено в розділі «Мобільний зв`язок» - «Роумінг» - «Контракт».

Крім того, 27 жовтня 2013 року додатково до основного договору сторонами була укладена додаткова угода у формі заяви, якою позивач замовив, серед інших, послугу мобільного Інтернету GPRS (а. с. 84).

Умови користування мережами мобільного зв`язку позивач отримав при укладанні договору 03 жовтня 2005 року та при поданні заяви 27 жовтня 2013 року додатково до основного договору, що в обох випадках підтверджується його власноручним підписом.

Позивач самостійно у своєму позові зазначає, що з першого дня і протягом всього перебування за кордоном, а саме у період з 20 по 25 червня 2017 року отримував повідомлення, які містили інформацію стосовно використання ним мобільного Інтернету у міжнародному роумінгу, що свідчить про належне виконання оператором своїх зобов`язань з надання послуг та інформування, а також про обізнаність позивача як абонента стосовно наявності у нього активованих зазначених послуг.

Згідно з п. 12.3 Умов користування оператор не несе відповідальності за непрямі збитки, втрачену вигоду, які взагалі можуть виникнути.

Згідно з п. 4.2-4.3 Умов користування і умовами Договору абонент зобов`язується вчасно оплачувати рахунки та, при необхідності вносити аванс, а також самостійно контролювати баланс коштів на особистому рахунку. Відповідно до пп. 5.9 та 10.4.1 Умов користування оператор має право тимчасово призупинити надання послуг мобільного зв`язку у випадку повного використання суми внесеного авансу й виникнення заборгованості на особовому рахунку.

Таким чином, у результаті виникнення заборгованості на особовому рахунку абонента (позивача) 26 червня 2017 року відповідач призупинив надання послуг мобільного зв`язку за номером телефону позивача, право на що у відповідача передбачене пунктом 8 ст. 38 Закону України «Про телекомунікації», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, прийшов до висновку про те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів про спричинення матеріальної та моральної шкоди саме діями або бездіяльністю відповідача та відмовив у задоволенні позову за недоведеністю.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції повністю відповідає.

Згідно із приписами статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членом її сім`ї, близьких родичів.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками.

Суд установив, що ОСОБА_1 є користувачем послуг мобільного зв`язку, які надаються відповідачем у справі ПрАТ «ВФ Україна», як правонаступник ЗАТ «Український мобільний зв`язок» (UMC), на підставі укладеного 03 жовтня 2005 року договору №2480043/1.11298406, згідно з яким позивачеві надано на обслуговування телефонний номер НОМЕР_1 .

Зазначений факт користування вказаним номером телефону на контрактній основі позивачем не заперечувався і при подачі позову, де зокрема ним обґрунтовувався факт постійного на протязі 15 років користування вказаним номером, тому посилання апелянта в апеляційній скарзі на необґрунтованість врахування судом першої інстанції доказів поданих відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Доводи позивача у справі щодо порушення відповідачем процесуального порядку подачі доказів колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до вимог ч.1,3 ст. 83 ЦПК України ( в редакції на час відкриття провадження судом) сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Безпідставними на думку колегії суддів є доводи апелянта про відсутність договірних стосунків між ним та відповідачем оскільки зазначенні доводи спростовуються вище викладеними обставинами укладення договору про надання послуг мобільного зв`язку. При цьому перейменування назви підприємства не є підставою для припинення чи розірвання укладеного договору. Більш того позивач отримуючи вказані послуги від відповідача не висловлював своєї незгоди із умовами надання таких послуг.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність і обґрунтованість судового рішення не впливають.

Відповідно до ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального, процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28 лютого 2020 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв