Справа № 367/9200/18
Провадження №2/367/1760/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

18 лютого 2020 року Ірпінський міський суд Київської області в складі головуючої судді Оладько С.І

при секретарі Примак Є

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що він після двох інсультів за станом здоров`я у 2017 році отримав II групу інвалідності довічно.

У нього виявлено дисциркулярні зміни головного мозку ,хронічну недостатність мозкового кровообігу , церебральний гіпертонічний криз в судинах вестибуло-атактичкому басейні, гіпертонічна хвороба З стадії високого ризику, ознаки наявності кісти у верхньощелепних пазухах. Він постійно знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні.

З огляду на стан здоров`я та необхідність постійного лікування йому потрібний значний розмір грошових коштів. Пенсії по інвалідності не хватало навіть для купівлю ліків.

В цей період у березні 2018 року ОСОБА_4 запропонувала позивачу продати частину його квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За гроші, які вона обіцяла купити квартиру (30000$), позивач міг придбати собі значно дешевше помешкання і на залишок коштів продовжувати лікуватись.

Відповідач, разом з своєю дочкою ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) взяли на себе всі організаційні питання щодо укладання договору. При цьому було домовлено, що позивач має право проживати в подальшому в квартирі поки вони не здійснять повний розрахунок за неї.

30 березня 2018 позивач та відповідач домовились укласти договір та посвідчити його у нотаріуса. Позивачу було надано проект договору дарування, а не купівлі-продажу. На всі запитання відповідач пояснила, що так буде зручніше і швидше оформлено угоду та це лише формальність. Вона запевнила, щоб позивач не хвилювався і всі домовленості щодо розрахунків за квартиру вона підтверджує.

30 березня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено Договір дарування 1/2 частки квартири. Договір дарування посвідчено Шурпіновим В.І, приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального кругу Київської області №308.

За цим договором позивач подарував, а відповідач прийняла у дар 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Укладання даного договору не викликало сумнівів, оскільки, як спочатку показалось, ОСОБА_4 була порядною людиною. Вона навіть не забрала оригінал договору дарування, технічну документацію, ключі від квартири. За домовленістю сторін позивач і далі проживав в квартирі. ОСОБА_4 надала позивачу нотаріально посвідчену довіреність від 08.06.2018 на представництво її інтересів у всіх органах і установах.

Однак, фактично до цього часу грошових коштів за квартиру позивач у повному обсязі так і не отримав. Відповідач пояснила, що поки вона не продасть свою стару квартиру кошти у неї не з`являться. А її дочка зазначала, що лише на весні 2019 року може спробувати взяти кредит для здійснення повної оплати за будинок.

Позивач змушений був вимагати хоча б розписку про зобов`язання оплатити квартиру. Відповідачка відмовилась писати розписку обгрунтовуючи що вона зайнята і замість неї може це зробити її дочка, оскільки квартира придбана для проживання дочки, чоловік якої є власником іншої 1/2 частини квартири.

26.08.2018 приїхала дочка відповідачки ( ОСОБА_5 ) зі своїм чоловіком ( ОСОБА_6 ) і повідомила що вона діє від імені її матері - ОСОБА_4 . Вона написала "Договір-зобов`язання" з якого вбачається, що фактично ОСОБА_3 продав квартиру шляхом оформлення договору дарування від 30.03.2018р. В цьому зобов`язанні вже було зазначено, що позивач має право проживати в квартирі лише до 26.10.2018 року. Крім того, є зобов`язання сплатити за квартиру лише 13 000 доларів США до 01.05.2019 року. Однак, там зазначено, що позивач начебто отримав 17 000 доларів США в момент укладання договору дарування квартири. Це не відповідало дійсності, оскільки кошти були повернуті її матері. На всі заперечення позивача йому повідомили або така розписка, або ніякої не буде.

З огляду на те, що позивача почали поступово виганяти з квартири, в якій він до цього часу зареєстрований, іншого житла у нього не має, коштів він так і не отримав щоб придбати іншу квартиру, він змушений був збирати хоча б якісь докази протиправної поведінки відповідача та її сім`ї - він записував телефонні розмови та навіть на відео зафіксував дії, які також підтверджують обов`язок сплатити грошові кошти за квартиру - тобто доказ того, що фактично відбулось платіжне відчуження, а не дарування квартири.

Описані обставини свідчать про те, що не відбулось безоплатного дарування, а фактично відбулось платне відчуження квартири. Тобто оспорюваний правочин не містить ознак дарування, які наведені в ст.717 ЦК України.

У позивача не було волевиявлення на безоплатну передачу майна, це не відповідало його внутрішній волі. Реальне настання правових наслідків не відбулось - позивача позбавили права власності, а грошових коштів він не отримав.

Позивач є інвалідом II групи, переніс два інсульти, постійно проходить лікування як амбулаторно так і у стаціонарі. У нього виявлено безліч хвороб, в т.ч. хронічна недостатність мозкового кровообігу, гіпертонічна хвороба 3 стадії високого ризику. Необхідність термінового лікування змусило позивача погодитись на продаж квартири. Іншої житлової площі позивач не мав. Тобто, договір було укладено під впливом тяжкої обставини.

Наведене свідчить, що позивач мав намір не подарувати квартиру, а продати - отримати за неї грошові кошти, які б вистачило на лікування та покупку іншого житла. Підписуючи договір дарування він помилився, оскільки процедура укладання договору дарування повністю тотожна процедурі відчуження майна (необхідність отримання витягів з держреєстрів, підтвердити право власності, оформити технічний паспорт об`єкта, замовити звіт про оцінку майна, отримати довідки про зареєстрованих осіб, оформити договір письмово та нотаріально його засвідчити). Виключенням є лише наявність розрахунків за договором, у здійснені яких відповідач запевнила позивача.

Щодо можливого посилання відповідача на те, що договір позивачем був уважно прочитаний та нотаріус роз`яснив його зміст, тобто позивач розумів, що він підписує, повідомляю наступне.

В тексті договору дарування та в посвідчувальному написі (форма №37) не вказано, що нотаріус роз`яснив суть договору.

Згідно Постанови Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 369/11060/16-ц суд не може відмовити в позові про визнання договору недійсним з тих підстав, що позивач прочитав договір дарування та нотаріус роз`яснив його суть.

Наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість іншого договору, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за іншими обставинами, які вказують на помилку - неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Позивач просить визнати недійсним Договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , укладений 30.03.2018 між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та посвідчений- Шурпіновим В.І., приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального кругу Київської області за №308.

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні 26.06.2019р позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_7 . ОСОБА_8 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник позивача Ковальов В.М у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні 26.06.2019р позовні вимоги не визнала та пояснила,що вона із позивачем мала близькі відносини ,у зв`язку з чим позивач подарував їй безоплатно Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 .При цьому пояснила,що вона не уповноважувала свою доньку ОСОБА_9 на вчинення від її імені будь-яких дій щодо даного нерухомого майна, просила у позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_10 .В у судовому засіданні позовні вимоги не визнав,просив у позові відмовити,поскільки позивач не надав до суду належних та допустимих доказів тих обставин,що між ним та відповідачем був укладений не договір дарування, а інший договір.

Ухвалою Ірпінського міського суду від 07.03.2019р до участі у справі було залучено в якості 3-ї особи приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Шурпінова В.І.Приватний нотаріус Шурпінов В.І у судове засідання не з`явився,про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд,заслухавши пояснення учасників провадження,заслухавши покази свідка,дослідивши письмові докази по справі,переглянувши та прослухавши докази на електронних носіях,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.»

Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.»

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

У судовому засіданні встановлено,що 13.03.2018р між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 ,що підтверджується копією даного договору (а.с. 25-26).

Згідно п.1 даного договору,дарувальник обізнаний про безоплатність цього правочину,без будь-якого примусу,насильства або якихось погроз подарував,а обдарована прийняла у дар Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до п 7 договору «сторони стверджують що у момент укладання цього договору вони усвідом (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли(можуть) керувати ними;розуміють природу цього правочину,свої права та обов`язки за договором,при укладанні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів,які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними;договір укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею,без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску;договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин;правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків(не є фіктивним);цей правочин не приховує інший правочин(не є удаваним)»

Згідно позовної заяви позивач,ставлячи питання про визнання договору дарування частини квартири недійсним,посилається на ті обставини,що даний договір був укладений під впливом помилки(ст..229 ЦК України).

Відповідно до ст.203 ЦК України «Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.»

Відповідно до ст.. 215 ЦК України «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).»

Відповідно до ч 1 ст.. 216 ЦК України «Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.»

Відповідно до ч 1 ст.. 229 ЦК України «Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.»

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України «Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

2. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.»

Відповідно до ст.. 77 ЦПК України « 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.. 78 ЦПК України «1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.»

Відповідно до ст.. 80 ЦПК України «Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.»

Відповідно до ст.. 89 ЦПК України «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).»

Згідно правової позиції,викладеної у Верховного Суду від 12.09.2018р по справі № 335/8252/14-ц Зазначено,що згідно з ч.1 ст.229 ЦК, якщо особа, яка здійснила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ст.235 ЦК удаваним є правочин, який здійснено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді здійснили. Якщо буде встановлено, що правочин був здійснений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді здійснили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді здійснили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тому, установивши під час розгляду справи, що правочин здійснено для приховання іншого правочину, суд на підставі ст.235 ЦК має визнати, що сторони здійснили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 7.09.2016 у справі №6-1026цс16.

Відповідно до ч.1 ст.202, ч.3 ст.203 ЦК головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягав установленню судом у цій справі, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів дарування та з`ясування питання про те, чи не укладені ці угоди з метою приховати іншу угоду та яку саме.

У ст.717 ЦК передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст.203, 717 ЦК, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь

дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншій особі без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку: неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, стан його здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживання в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми ч.1 ст.229 та стст.203 і 717 ЦК в сукупності вважаються правильно застосованими.

Зазначені висновки відповідають правовим позиціям ВСУ, викладеним у постановах: від 14.11.2012 у справі №6-133цс12, від 16.03.2016 у справі №6-93цс16.»

Позивач по справі не надав до суду належних та допустимих доказів тих обставин,що спірний договір дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 був укладений під впливом помилки,що даний договір відповідно до ст., 235 ЦК України є удаваним.

По справі було допитано свідка ОСОБА_11 . При вирішенні спору по суті суд не приймає до уваги покази даного свідка,поскільки у судовому засіданні було встановлено,що про обставини даної справи йому відомо зі слів позивача.Свідок показав,що у його присутності позивач телефонував відповідачці та просив із ним розрахуватись за квартиру.Однак,суду не було надано доказів тих обставин,що у присутності даного свідка позивач телефонував саме відповідачці,а не іншій особі.

Також,в якості доказу на підтвердження обставин,викладених у позовній заяві, позивач посилається на договір-зобов`язання від 26.08.2018р (а.с.28).При вирішенні спору по суті суд не може прийняти до уваги даний договір,поскільки,як вбачається зі змісту даного документу,він складений ОСОБА_5 .Доказів тих обставин,що відповідач по справі уповноважувала дану особу діяти від її імені та вчиняти від її імені будь-які дії,суду надано не було.Відповідач по справі у судовому засіданні зазначила,що вона не уповноважувала ОСОБА_9 вчиняти від її імені будь-які дії,у тому числі і щодо спірної квартири..

Позивач по справі надав копію довіреності (а.с.29),згідно якої відповідач по справі ОСОБА_4 уповноважила відповідача бути її представником в усіх органах,установах ,підприємствах та організаціях як власника Ѕ частини спірної квартири.Однак дана обставина не доводить той факт,що позивач по справі під час укладання договору дарування частини квартири помилявся щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Позивач по справі надав до суду докази,які містяться на електронних носіях,а саме записи телефонних розмов та відео файл.Дані докази були переглянуті та прослухані у судовому засіданні.Під час вирішення спору по суті суд не може прийняти до уваги дані докази,поскільки зі змісту прослуханих розмов незрозуміло кому саме належать голоси, про яку саме домовленість , між ким, про яку саме квартиру та за якою адресою іде мова між співрозмовниками.

Згідно позовної заяви позивач ,посилаючись на ст.. 229 ЦК України,зазначає,що він не мав наміру дарувати квартиру,а мав намір її продати,щоб отримати кошти на лікування та на придбання іншого житла.Підписуючи договір дарування він помилився,оскільки процедура укладання договору дарування,повністю тотожна процедурі відчудження майна.

Відповідно до ст.. 717 ЦК України «За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

2. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.»

Суду не було надано жодного належного та допустимого доказу тих обставин,що між позивачем та відповідачем існував договір ,згідно якого відповідачка зобов`язалась вчинити на користь позивача (дарувальника)будь-яку дію майнового або немайнового характеру.Суду не було надано жодного доказу на підтвердження тих обставин,що у позивача не було волевиявлення на безоплатну передачу у власність відповідача 1/2 частини спірної квартири.У судовому засіданні встановлено,що позивач має відповідні захворювання(а.с.10-24),однак доказів тих обставин,що він у зв`язку із захворюванням потребував допомоги та у зв`язку з цим уклав договір дарування належної йому частини квартири,суду надано не було.

Також,у позовній заяві позивач посилається на ст.. 233 ЦК України-вчинення правочину особою під впливом тяжкої для неї обставини та на вкрай невигідних умовах.Однак суду не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тих обставин,що спірний договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 було укладено під впливом тяжкої обставини.Не надано жодного доказу тих обставин,що позивач потребував термінового лікування(як зазначено у позовній заяві) ,що стало причиною укладання даного договору дарування.Також не надав до суду доказів тих обставин,що зазначена 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 є єдиним житлом для позивача.

Враховуючи викладені обставини,суд відмовляє позивачу у позові у зв`язку із недоведеністю.

Ухвалою Ірпінського міського суду від 29.12.2018р було вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на Ѕ частину кВ. АДРЕСА_2 .Поскільки суд відмовляє позивачу у даному позові,то відповідно до ст.. 158 ч 9 ЦПК України суд скасовує заходи забезпечення позову,які були вжиті ухвалою суду від 29.12.2018р .

На підставі ст.203,216,229 ЦК України,керуючись ст. 4,10,76,259,264-265,268 , 273 ,365 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_3 у позові відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову,які були вжиті ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29.12.2018р та зняти арешт,який був накладений зазначеною ухвалою суду на Ѕ частину кВ. АДРЕСА_2 ,яка належить по праву власності ОСОБА_4 та заборону відчудження зазначеної частини квартири.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги ,відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду буде виготовлено 28.02.2020р.

Суддя: С.І. Оладько