ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/683/19 Номер провадження 22-ц/814/177/20Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 жовтня 2019 року у складі судді Іващенко Ю.А.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Лубенська районна державна адміністрація, виконавчий комітет Лубенської міської ради Полтавської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі у вихованні дитини,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом щодо його участі у вихованні дитини.

Позов мотивовано тим, що з 27 квітня 2018 року він перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_1 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_4 . Спільне життя між ними не склалося, на даний час шлюбні стосунки фактично припинені, вони проживають окремо. Дочка ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 у м. Лубни Полтавської області. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідачкою ОСОБА_1 та її батьком ОСОБА_3 чиняться йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, внаслідок чого він фактично позбавлений можливості брати участь у вихованні дитини.

Посилаючись на викладені у позовній заяві обставини та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 10.06.2019 року, позивач прохав суд зобов`язати відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визначити спосіб його участі у вихованні дитини за наступним графіком побачень: 1-ша та 3-тя субота місяця з 10 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. в присутності матері дитини; 1-ша та 3-тя неділя місяця з 10 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. в присутності матері дитини; день народження дитини з 10 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. в присутності матері дитини.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за наступним графіком побачень :

- 1-ша та 3-тя субота місяця з 10 год. 00 хв. по 14 год. 00 хв. в присутності матері дитини ОСОБА_1 ;

- 1-ша та 3-тя неділя місяця з 10 год. 00 хв. по 14 год. 00 хв. в присутності матері дитини ОСОБА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що права батьків по відношенню до дитини є рівними, між сторонами існує спір щодо участі позивача у вихованні дочки, який підлягає вирішенню в судовому порядку з урахуванням інтересів дитини.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що позивач ОСОБА_2 страждає психічними розладами внаслідок хронічного вживання наркотичних препаратів, а тому дані обставини виключають можливість його побачень з дитиною без присутності лікаря психіатра та працівника служби у справах дітей.

Крім того вказує, що судом не врахована позиція Служби у справах дітей Лубенського міськвиконкому щодо заперечення проти задоволення позову та проти спілкування позивача з дитиною в цілому.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Винокуров О.В. просить апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 відхилити, а рішення районного суду залишити без змін.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що сторонами по справі не заперечується та підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 16.08.2018 року, виданим Подільським районним у м. Києві відділом ДРАЦС ГТУЮ в м. Києві.

З 27 квітня 2018 року сторони перебували у шлюбі, але шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, дитина сторін проживає з матір`ю ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_2 бажає брати участь у вихованні дитини та здійснювати батьківські обов`язки, у зв`язку з чим неодноразово звертався до відповідачів, які не дають йому можливості бачитись з дочкою та чинять перешкоди у його спілкуванні з дитиною.

Згідно висновку Органу опіки та піклування від 23.07.2019 року служба у справах дітей виконкому Лубенської міської ради визнає право батька та дитини на спілкування, але не може підтримати визначений порядок у позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки зустрічі батька з дитиною у години та дні, які вказані в позові, не відповідають нормам комфорту для дитини однорічного віку, порушуватимуть порядок життя дитини однорічного віку. Вимога щодо спілкування дитини з батьком в день її народження порушує право дитини святкувати день народження у звичному колі сім`ї та друзів родини, з матір`ю та іншими родичами. Враховуючи вік малолітньої дитини та неприязнені стосунки між її батьками зустрічі позивача з дочкою не можуть відбуватися лише за присутності матері дитини. Поведінка ж батька та спосіб його життя, небажання лікуватися, носить асоціальний характер та може нести загрозу для життя і здоров`я малолітньої дитини.

Згідно довідок Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» № 405215 від 11.10.2018 року та № 412932 від 21.03.2019 року ОСОБА_2 за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває.

Згідно медичної довідки про проходження обов`язкових попередніх та періодичного психіатричних оглядів серія 2ААМ № 473174 ОСОБА_2 на обліку не перебуває.

Позивач ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні Територіального медичного об`єднання «Психіатрія» з 01.03.2015 року по 16.04.2015 року, після виписки на амбулаторний прийом до дільничного лікаря психіатра не з`являється, що вбачається з листа ТМО «Психіатрія» у місті Києві № 061-2-03/2-01/265 від 26.03.2019 р., листа Київського міського психоневрологічного диспансеру № 1 від 26.03.2019 року № 175 та виписки з медичної картки № НОМЕР_2 пацієнта стаціонару.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.04.2016 року на підставі частини четвертої статті 309 КК України ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті, кримінальне провадження відносно нього закрито.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що права та обов`язки батьків по відношенню до дитини є рівними, незалежно від того з ким проживає дитина, а особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати права та інтереси дитини. Обставин, які унеможливлюють реалізацію права батька на спілкування з малолітньою дочкою або свідчать, що таке спілкування може перешкодити нормальному розвитку дитини, по справі не встановлено, відповідачами суду не доведено і матеріали справи таких доказів не містять.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх права і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування, а отже, і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності підстав для позбавлення батька та дитини права на особисте спілкування між собою, що не спростовується доводами апеляційної скарги відповідача.

Взаємовідносини, що виникли між сторонами, та обставини, які мали місце до народження дитини, не є підставою для відмови у позові ОСОБА_2 щодо реалізації батьківських прав, яких в установленому законом порядку він не позбавлений.

Фактів негативного ставлення позивача до дитини, наявної загрози її життю та здоров`ю по справі не встановлено і суду не доведено.

Доказів психічного захворювання ОСОБА_2 та зловживання ним наркотичними засобами на час виникнення між сторонами спору та ухвалення оскаржуваного судового рішення щодо участі батька у вихованні дитини, матеріали справи не містять і таких обставин суду не доведено.

Згідно частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 23.07.2019 р. № 01-19/866, на який посилається в апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , в частині поведінки батька та способу його життя, небажання лікуватися, асоціального характеру та загрози для життя і здоров`я малолітньої дитини ґрунтується на припущеннях, не підтверджений результатами відповідних обстежень та не може бути взятий судом до уваги.

За наведених обставин підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції апеляційним судом не вбачається, рішення відповідає встановленим фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.Ю. Кузнєцова

Л.М. Хіль