ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В АЛ А

27 лютого 2020 року

м. Харків

Справа № 639/4604/19

Провадження № 22-ц/818/ 4500/19 (22-з/818/25/20)

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення до постанови Харківського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Наталії Вікторівни, працівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова Волкової Світлани Іванівни про вчинення судом позитивних дій по припиненню забороненої дискримінації права, гарантованого особі пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 29 липня 2019 року,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 29 липня 2019 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 29 липня 2019 року залишено без змін.

9 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Харківського апеляційного суду з заявою про постановлення додаткового рішення до постанови Харківського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року.

В обґрунтування заяви посилається на те, що судом апеляційної інстанції при прийнятті постанови від 17.10.2019 не були розглянуті та вирішені усі питання, які були поставлені в апеляційній скарзі.

Просить прийняти заяву про ухвалення додаткового рішення до постанови Харківського апеляційного суду від 17.10.2019 року із нормативним обґрунтуванням про залишення у дії протиправної ухвали судді Шрамко Л.Л. із пропагандою забороненої в Україні дискримінації права та відкрити провадження відповідно до статті 270 ЦПКУ, витребувати справу № 639/4604/19 у Харківський апеляційний суд відповідно до статті 270 ЦПКУ; розглянути безпідставно залишені колегією суддів без розгляду та правової оцінки мотивувальну та прохальну частину апеляційної скарги ОСОБА_1 , та обґрунтувати мотивувальну та резолютивну частину додаткового рішення релевантними рішеннями ЄСПЧ як джерелом права; визнати дії судді Шрамко Л.Л. по безпідставній відмові у відкритті провадження по позовній заяві ОСОБА_1 прямою дискримінацією конституційного права апелянта на справедливий та неупереджений суд - незаконними та такими, що суперечать рішенням ЄСПЧ у справі « Безімянная проти Росії» - рішення ЄСПЧ від 22 грудня 2009 року (Заява № 21851/03); вчинити позитивні дії по протидії дискримінації з боку посадової особи Ленінського районного суду ОСОБА_2 - визнати завідомо протиправною, дискримінаційною з ознаками зловживання правом за статтями 161, 356, 364 ККУ відмову у відкритті провадження та повідомити про кримінальні порушення судді Шрамко Л.Л. до правоохоронних органів - Державне бюро розслідувань для внесення відомостей в ЄРДР та початку досудового слідства; зобов`язати суд першої інстанції відкрити провадження та здійснити судовий розгляд позовної заяви ОСОБА_1 про вчинення позитивних дій по запобіганню та протидії дискримінації права відповідача на справедливий та неупереджений суд з боку судді Баркової Н.В. та посадової особи ОСОБА_3 при розгляді позовної заяви від покійної особи ОСОБА_4 у шахрайській схемі«чорних ріелтерів»; зобов`язати відшкодувати суддю Шрамко Л.Л. відповідно до статті 15 ЗУ « Про засади запобігання та протидії дискримінації Україні» моральну та матеріальну шкоду, нанесену нею позивачу ОСОБА_1 у сумі 50 тис грн із подальшим регресом з винної особи; передати заяву про вчинені корупційні порушення та порушення, пов`язані із корупцією посадовою особою Ленінського районного суду м. Харкова Шрамко Л.Л. до Національного агентства по запобіганню корупції для вжиття заходів до посадової особи, причетної до корупційних порушень із ознакою кримінальних порушень за ознакою статей 161, 356, 364 ККУ.

13 грудня 2019 року витребувано цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Наталії Вікторівни, працівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова Волкової Світлани Іванівни про вчинення судом позитивних дій по припиненню забороненої дискримінації права, гарантованого особі пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відшкодування шкоди.

19 грудня 2019 року до Харківського апеляційного суду надійшла зазначена справа.

27 грудня 2019 року розгляд заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання ОСОБА_1 не з"явилась, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, як вона особисто так і її представник ОСОБА_5 , яка також не з"явилась в судове засідання без повідомлення причин неявки. ОСОБА_1 просила справу розглядом відкласти, посилаючись на хворобу, але будь яких відомостей на підтвердження причин неявки суду не надала.

Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

З огляду на це, що явка до суду не є обов"язковою, судова колегія з метою дотримання строків розгляду справи, дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності заявника та її представника.

Обговоривши доводи заяви, колегія суддів вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення у справі не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до положень статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Враховуючи вищевикладене, підстави для ухвалення додаткового рішення суду встановлено статтею 270 ЦПК України. Перелік визначених законом підстав для ухвалення додаткового рішення суду є вичерпним.

Аналіз данної статті свідчить про те, що додаткове рішення ухвалюється, якщо судовим рішенням справу було розглянуто по суті, але суд не вирішив визначені законом обов"язкові питання. В даній справі, суд не розглядав справу по суті, у відкритті провадження судом першої інстанції було відмовлено і судом апеляційної інстанції було цю ухвалу залишено без змін. Тому взагалі відсутнє рішення щодо якого можливо ухвалити додаткове рішення.

Статтею 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950р. за змістом визначеного у п. 1 ст. 6 права на справедливий суд зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Дану вимогу слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді лише на вагомі, доречні та специфічні в контексті відповідних норм матеріального та процесуального права аргументи, що мають юридичне значення.

Так, у п. 23 рішення від 18.07.2006 по справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00) Європейський суд з прав людини нагадав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.07.2010 (заява № 4909/04).

У постанові від 17 жовтня 2019 року апеляційний суд, діючи у межах апеляційного провадження дослідив усі вимоги щодо оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 29 липня 2019, наведені в цьому контексті аргументи заявника, які мають юридичне значення для її розгляду, та надав відповідне мотивування своїх висновків, з посиланням на норми матеріального та процесуального права.

Доводи заяви щодо необхідності посилання у постанові від 17.10.2019 на рішення Європейського суду з прав людини як на джерело права не належить до визначених у ст. 270 ЦПК України підстав для ухвалення додаткового рішення і тому колегія суддів їх відхиляє.

Крім того, колегія суддів зауважує, що незгода ОСОБА_1 з процесуальними рішеннями судді Кругової С.С. не є реальним конфліктом інтересів в розумінні вимог ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції». Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦПК України постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що передбачені ст. 270 ЦПК України підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні, тому заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 258, 259, 260, 270 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення до постанови Харківського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Наталії Вікторівни, працівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова Волкової Світлани Іванівни про вчинення судом позитивних дій по припиненню забороненої дискримінації права, гарантованого особі пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 29 липня 2019 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст ухвали

складено 28 лютого 2020 року