ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1026/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 31 березня 2020 року, суддя Ягодіна Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням,

встановив:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Держави Україна в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконним судовим рішенням.

На обґрунтування позову зазначив, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2018 року його позовну заяву до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, Головного управління державної казначейської служби в Хмельницькій області про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями слідчих суддів Хмельницького міськрайонного суду визнано неподаною та повернуто позивачу. В подальшому за його скаргою вищевказану ухвалу постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 листопада 2018 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Такими неправомірними діями Хмельницького міськрайонного суду йому було заподіяно моральної шкоди, яка оцінена ним в розмірі 1 000 000 000 грн.

Крім того, на підготовку скарги до суду та прийняття участі в судових засіданнях він витратив власний час, матеріали та кошти, тому на його користь також слід стягнути 30024 грн. майнової шкоди.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 31 березня 2020 року в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На думку апелянта судом було порушено норми матеріального та процесуального права, не повно та не об`єктивно встановлено обставини справи, у зв`язку з чим суд прийшов до необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Зазначив, що судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги правові висновки Верховного Суду, про які ним було зазначено у позовній заяві.

В судове засідання учасники справи, будучи повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2018 року, постановленою у справі №686/11268/18, позовну заяву ОСОБА_1 до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області та Головного управління державної казначейської служби в Хмельницькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями слідчих суддів Хмельницького міськрайонного суду, визнано неподаною та повернуто позивачу.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 листопада 2018 року вказану ухвалу суду скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин щодо вчинення відносно ОСОБА_1 неправомірних дій з боку відповідачів, внаслідок чого позивачу було заподіяно шкоду у визначеному ним розмірі, а також на відсутність причинного зв`язку між постановленням судом ухвали та заподіянням шкоди. Як зазначив суд першої інстанції, саме по собі скасування судового рішення про повернення позовної заяви судом апеляційної інстанції не свідчить про незаконність дій відповідачів та, відповідно, заподіяння ОСОБА_1 шкоди. Надані позивачем копії квитків на проїзд у громадському транспорті, копії банківської квитанції та фіскального чеку не є доказами завданої майнової шкоди, оскільки квитанція та фіскальний чек видані 03 вересня 2019 року, тобто вже після скасування судом апеляційної інстанції ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. Квитки на проїзд та фіскальний чек не містять даних про те, що наведені у них витрати були понесені позивачем саме у зв`язку з оскарженням ним в апеляційному порядку вищевказаної ухвали суду.

Висновок суду є обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд у своїй постанові від 22 березня 2018 року у справі № 638/13100/14-ц, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування вказаної норми закону в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до положень статей 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або ж посадовою або службовою особою органу державної влади при здійсненні своїх повноважень відшкодовується державою незалежно від вини даного органу чи вини цієї особи.

Таким чином, при вирішенні даного спору про відшкодування моральної та матеріальної шкоди обов`язковому з`ясуванню судом першої інстанції підлягали обставини щодо наявності такої шкоди, незаконності дій, рішень заподіювача та наявність причинного зв`язку між шкодою та вказаними незаконними діями чи рішеннями заподіювача.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з указаним позовом посилався на те, що він фактично був позбавлений як споживач можливості реалізувати своє абсолютне право на правомірну, добросовісну та кваліфіковану діяльність працівників органу державної влади, в тому числі судді Стефанишина С.Л., що призвело до його матеріальних втрат та заподіяння йому моральної шкоди.

Разом з тим колегія суддів зазначає про те, що хоча ухвала суду про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 і була скасована судом апеляційної інстанції з підстав її невідповідності нормам ЦПК України, однак жодних доказів, які б вказували на те, що внаслідок прийняття цієї ухвали було заподіяно шкоди правам та інтересам позивача справа не містить.

Пунктом 8 частиною другої статті 129 Конституції України передбачено, що одним із фундаментальних принципів правосуддя є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 05 вересня 2018 року постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 листопада 2018 року скасовано у зв`язку з невірним застосуванням судом норм процесуального права. Жодних грубих порушень норм матеріального чи то процесуального права, що призвело чи могло призвести до заподіяння ОСОБА_1 шкоди судом не вчинено.

Відтак, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів вчинення неправомірних дій чи допущення бездіяльності Хмельницьким міськрайонним судом, зокрема суддею вказаного суду ОСОБА_2 , якими би було завдано моральної чи майнової шкоди ОСОБА_1 .

Доводи позивача щодо порушення його права на надання відповідної послуги у вигляді належного правосуддя також підлягають відхиленню, оскільки рішення суду у питаннях здійснення правосуддя можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій чи відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів (суддів) при здійсненні ними своїх повноважень, гарантованих Конституцією України до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом (постанова Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 454/380/17, провадження № 61-252св18).

Верховний Суд у постанові від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18 за подібних правовідносин дійшов висновку, що понесені витрати (придбання квитків для проїзду до місця розгляду справи, копіювання документів тощо) не свідчать про незаконність прийнятого рішення, позаяк заявляючи вимогу про відшкодування майнової шкоди, позивачу належить довести протиправність дій відповідачів, що доведено не було.

Позивач, невірно тлумачачи норми матеріального права, необґрунтовано посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 686/20012/18, оскільки вказаною постановою сформульовано правову позицію стосовно відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю слідчого при розгляді клопотань у кримінальному провадженні та дій процесуального прокурора, а не відшкодування шкоди ймовірно завданої скасованою ухвалою суду про повернення позовної заяви.

Посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява N 40450/04) щодо завдання заявнику у даній справі моральної шкоди не може бути застосована як підстава для даної позовної заяви, оскільки у цьому рішенні висновки ЄСПЛ зроблені за інших фактичних обставин.

У вказаному рішенні ОСОБА_3 Суд встановив, що на користь заявника до часу розгляду справи у суді не було виконано в повному обсязі рішення військового суду Черкаського гарнізону від 22 серпня 2001 року. Затримка у його виконанні становила близько семи років і десяти місяців. Рішення іншого районного суду від 29 липня 2003 року залишалося невиконаним вже протягом близько п`яти років і одинадцяти місяців. При цьому доводи Уряду не містили будь-яких пояснень щодо таких значних затримок у виконанні судових рішень, винесених на користь заявника. Суд зазначив, що ці затримки спричинені поєднанням певних чинників, таких як брак бюджетних коштів, бездіяльність з боку державних виконавців та недоліки в національному законодавстві, унаслідок чого заявник не мав можливості домогтися виконання судових рішень у ситуації, коли в бюджеті не було передбачено коштів на такі цілі. Високий Суд зазначив, що ці чинники не були поза межами контролю органів влади і, отже, визнав повну відповідальність держави за ситуацію, що склалася (п. 55). Саме за вищевказаних обставин Європейський суд з прав людини здійснив відсилання на пілотне рішення у такій категорії справ щодо довготривалого виконання рішень національних судів «Бурдов проти Російської Федерації №2» (п. 65).

За встановлених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження обставин щодо заподіяння йому шкоди постановленням Хмельницьким міськрайонним судом ухвали про повернення позовної заяви, яка в подальшому скасована постановою суду апеляційної інстанції, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Судове рішення ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 31 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 червня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко