Справа №478/186/20 пров. №2/478/93/2020
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2020 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Поліщук С.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши в режимі відеоконференції у приміщенні суду смт. Казанка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ляшенко Микола Дмитрович до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області, Прокуратури Миколаївської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду та зобов`язання вчинити певні дії,

В с т а н о в и в:

05.02.2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ляшенко М.Д. звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області, Прокуратури Миколаївської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди за період перебування під слідством і судом та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.01.2016 року Казанківським ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області відкрито кримінальне провадження за №0000035 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України. Ухвалою слідчого судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 28.01.2016 року надано дозвіл на обшук житлового будинку за АДРЕСА_1 . 29.01.2016 року під керівництвом слідчого СВ Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області Бойко О.О., з участю оперативної групи, в житловому будинку за зазначеною вище адресою, який не належить йому, проведено санкціонований обшук, де в одній із кімнат, в якій проживали квартиранти, було виявлено та вилучено канабіс вагою 8,39 грам та насіння коноплі. Так, вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 22.06.2016 року його визнано винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 17.08.2016 року вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 22.06.2016 року відносно нього скасовано та призначено новий судовий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду. Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 28.03.2018 року його визнано не винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та виправдано за цим обвинуваченням за недоведеністю вчинення даного злочину, який ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 20.11.2019 року залишено без змін.

Вважає, що перебуваючи незаконно під слідством і судом з 29.01.2016 року по 20.11.2019 року йому органами, що здійснюють досудове розслідування, прокуратурою та судом було завдано моральну шкоду, що призвело до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими та порушення його нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку моральну шкоду за період перебування під слідством і судом, в термін 46 місяців, в загальній сумі 191958 грн. та винести окрему ухвалу відносно судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_6 , прокурора Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області Москалика О.П. та слідчого СВ Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області Бойко О.О. за вчинення ними кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.372 КК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги уточнили посилаючись на зазначені вище обставини, просили стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за період перебування під слідством і судом, в термін 46 місяців, в загальній сумі 217258 грн. та винести окрему ухвалу відносно судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_6 , прокурора Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області Москалика О.П. та слідчого СВ Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 (Бойко) О.О. за вчинення ними кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.372 КК України.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Миколаївській області Руснакова Т.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Вважає, що позивач ОСОБА_1 не довів належними і допустимими доказами самого факту заподіяння йому моральної шкоди такими діями відповідача, на які б поширювалася дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду». Окрім того, не зазначив, в чому саме полягає ця шкода, не надав жодних доказів і не обґрунтував її розмір. Що стосується розміру відшкодувань, які просить стягнути позивач ОСОБА_1 , зазначила, що останній у своїй позовній заяві посилаючись на те, що під слідством та судом перебував з 23.01.2016 року по 20.11.2019 року (46 місяців), що завдало йому моральної шкоди, яку він оцінив у сумі 217258 грн., розрахунок якої провів виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у розмірі 4723 грн., з розміром якої не можна погодитись, оскількизгідно з п.3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», мінімальна заробітна плата не підлягала застосуванню як розрахункова величина для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року. Враховуючи вище викладене просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача Прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 у процесі досудового розслідування шляхом самообмови перешкоджав з`ясуванню істини і цим сприяв незаконному засудженню, а також посилаючись на недоведеність належними доказами факту заподіяння моральної шкоди, просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача Державної казначейської служби України ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивачем ОСОБА_1 не визначено, які саме дії та яку моральну шкоду було завдано йому незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Не надано належних доказів у підтвердження спричиненої йому моральної шкоди, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та на думку позивача завданою шкодою, не надано доказів, які б підтверджували наявність моральних страждань у позивача чи погіршення стану його здоров`я.Крім того, позивачем не надано жодних належних доказів, які підтверджували б визначення розміру моральної шкоди у сумі 217258 грн. Вважає, що розмір моральної шкоди є необґрунтованим та недоведеним, тому, враховуючи вище викладене, просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку.

Матеріалами справи встановлено, що 23 січня 2016 року слідчим відділом Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000035 за фактом незаконного зберігання наркотичного засобу канабісу (копія) (а.с.61).

26 лютого 2016 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України (копія) (а.с.142).

26 лютого 2016 року прокурором Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури затверджено обвинувальний акт. Згідно якого ОСОБА_1 обвинувачувався у незаконному зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України (копія) (а.с.141).

15 березня 2016 року ОСОБА_1 повідомлено про зміну підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України (копія) (а.с.143).

15 березня 2016 року прокурором Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури затверджено обвинувальний акт. Згідно якого ОСОБА_1 обвинувачувався у незаконному зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України (копія) (а.с.140).

Вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 22 червня 2016 рокуОСОБА_1 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України і призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі (копія) (а.с.3-4).

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 17 серпня 2016 року скасовано вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 22 червня 2016 року відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого за ч.2 ст.309 КК України. Призначено новий судовий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду (копія) (а.с.5-10).

Згідно вироку Новобузького районного суду Миколаївської області від 28 березня 2018 рокуОСОБА_1 визнано не винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та виправдано його за цим обвинуваченням за недоведеністю вчинення ним даного злочину (копія) (а.с.11-14).

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 28 березня 2018 року залишено без змін (копія) (а.с.15-18).

Вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 28 березня 2018 рокунабрав законної сили 20.11.2019 року.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і сподоби людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч.ч.1, 2, 6, 7 ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року.

Згідно ст.1 даного Закону відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, зокрема, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У даному випадку, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду, як це передбачає стаття 2 даного Закону.

Відшкодування шкоди у такому випадку провадиться за рахунок коштів державного бюджету як це передбачає ст.4 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Вказана стаття також встановлює, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Під час розгляду справи було встановлено, що позивач ОСОБА_1 відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у відповідності до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки відносно нього постановлено виправдувальний вирок Новобузьким районним судом Миколаївської області від 28 березня 2018 року, який набрав законної сили 20 листопада 2019 року.

За приписами п.14 ч.1 ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 і 2 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.

Враховуючи зазначене суд вважає, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу ОСОБА_1 письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 26 лютого 2016 року до набрання законної сили виправдувальним вироком суду, тобто до 20 листопада 2019 року.

Отже, суд приходить висновку, що позивач ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 44 місяці 24 дні, результатом чого стало винесення виправдувального вироку, протягом тривалого періоду був вимушений регулярно приймати участі у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя, сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мав для нього стресові наслідки, він був змушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, що негативно вплинуло на звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання.

Таким чином, суд на підставі оцінених доказів, поданих сторонами, приходить до переконання, що позивач ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством і судом 44 місяці і 24 дні, а саме з 26 лютого 2016 року ( дати повідомлення про підозру) по 20 листопада 2019 року (дати набрання законної сили виправдувальним вироком суду), що є підставою для відшкодування на його користь моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Як вже зазначалось, згідно ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Такий же висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

В силу статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» №294-IХ, у 2020 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2020 року установлена у розмірі 4723 гривень.

Таким чином, враховуючи положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати у сумі 4723 грн.

Як встановлено в ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 перебував під слідством та судом в період з 26 лютого 2016 року по 20 листопада 2019 року, тобто 44 місяці 24 дні.

Мінімальна заробітна плата на час розгляду справи складає 4 723 грн. 00 коп., тому сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди не може бути меншою, ніж 211590 грн. 40 грн.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку, що факт самообмови матеріалами справи не підтверджується оскільки вбачається, що позивач по справі під час проведення слідчих дій по кримінальному провадженню №0000035 був допитаний в якості підозрюваного 15.03.2016 року та дав пояснення в яких визнавав свою вину. Проте, в подальшому відповідно до вироку від 22.06.2016 року обвинувачений ОСОБА_1 свою вину не визнавав та наполягав на тому, що інкримінований йому злочин не вчиняв.

Відповідно до ч.4 ст.1176 ЦК України, фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Тобто потерпілому може бути відмовлено у відшкодуванні завданої шкоди, якщо він сам у процесі досудового розслідування або судового провадження здійснював самообмову і тим самим перешкоджав з`ясуванню істини,а саме сприяв незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному затриманню тощо.

Самообмова визначається, як свідомо неправдиві свідчення підозрюваного, обвинуваченого, які вони дали з метою переконати органи досудового слідства і суд у тому, що саме вони вчинили злочини, хоч насправді їх не вчиняли. Самообмова виражається у показаннях обвинуваченого, які зафіксовано у протоколі допиту. Вина обвинуваченого, який застосовує само обмову, може виражатися лише в умислі.

Що стосується вимог позивача щодо постановлення окремих ухвал відносно судді Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_6 , прокурора Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області Москалика О.П. та слідчого СВ Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області Бойко О.О., то суд вважає, що підстави для постановлення окремих ухвал відносно осіб, зазначених в позові, відсутні.

Так, відповідно до ст. 262 ЦПК України, окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанції.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом при вирішенні вказаної цивільної справи не було виявлено достатніх підстав для застосування положень ст. 262 ЦПК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір»№3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

В силу вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи зазначене витрати по сплаті судового збору мають бути віднесені на рахунок держави.

Керуючись ст. ст.12, 13, 259, 264, 265, 268, 279 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ляшенко Микола Дмитрович до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області, Прокуратури Миколаївської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 (двісті одинадцять тисяч п`ятсот дев`яносто) грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витративіднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, який відраховується з дати складення повного судового рішення, з урахуванням вимог пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Повний текст рішення складено 16.06.2020 року.

Суддя І.П. Сябренко