Справа № 303/2628/18
У Х В А Л А

Іменем України

25 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 вересня 2018 року (у складі судді Довжанина В.М.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування удаваним правочином, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у травні 2018 р.

Просив визнати договір дарування від 26.07.2017 р., укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Перестою Я.О., удаваним правочином, учиненим із метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу Ѕ частки літньої кухні готовністю 90% по АДРЕСА_1 .

Обґрунтував таким.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20.10.2004 р. за позивачем було визнано право власності на Ѕ частку у спільно нажитому з ОСОБА_4 майні, а саме літньої кухні та сараю із навісом, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16.05.2007 р. за ОСОБА_2 визнано право власності на Ѕ частку літньої кухні та сараю із навісом, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10.02.2010 р. позивачу виділено Ѕ частину нерухомого майна та Ѕ частину земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

26.07.2017 р. між відповідачами було укладено договір дарування, згідно з умовами якого ОСОБА_2 нібито подарував Ѕ частку літньої кухні по АДРЕСА_1 готовністю 90 % ОСОБА_3 .

Позивач вважає цей договір удаваним і вчиненим із метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу Ѕ частки літньої кухні за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що ОСОБА_2 навмисно склав договір дарування для того, щоб не просити дозволу позивача на продаж його частки, так як позивач є співвласником майна і має першочергове право на купівлю другої частки у літній кухні.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 14 вересня 2018 р. у задоволенні позову відмовлено.

Указане судове рішення мотивоване недоведеністю позовних вимог, оскільки позивач на обґрунтування своїх вимог не надав суду належних і допустимих доказів тієї обставини, що фактом укладання договору дарування сторони приховували укладення іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу нерухомого майна.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Покликається на порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до помилковості висновків суду про недоведеність позовних вимог, оскільки нічого не досліджувалось, сторін у справі та свідків не допитано, а саме свідки здатні підтвердити намір ОСОБА_2 продати Ѕ частки літньої кухні.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце такого були належно повідомлені, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, розпискою в порядку ст. 240 ч.3 ЦПК України (а.с.127). Окрім того, сторона позивача та ОСОБА_3 просять розглянути справу за їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення скасуванню із закриттям провадження у справі, з таких мотивів.

Суд першої інстанції встановив, що згідно з витягом про реєстрацію прав на нерухоме майно від 16.05.2008 р. літня кухня по АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 (1/2 частка) та ОСОБА_1 (1/2 частка). Як видно з відзиву на позов, за договором дарування № 1774 від 26.07.2017 р. обдарований ( ОСОБА_3 ) прийняв у дарунок від ОСОБА_2 1/2 частку нерухомого майна 90% готовності, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Доводи позивача стосовно того, що ОСОБА_2 навмисно склав указаний договір дарування для того, щоб не просити від нього дозволу на продаж частки, позаяк співвласник має першочергове право на купівлю другої частки, є безпідставними та не можуть бути взяті до уваги, оскільки власнику належать права, володіння, користування і розпорядження своїм майном, а на зміст цього права не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Апеляційний суд не може повністю погодитися із таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з його невідповідністю обставинам справи та порушенням норм процесуального права.

При цьому, неоспореною обставиною є підстава набуття ОСОБА_2 і ОСОБА_1 права власності (по Ѕ частині) на нерухоме майно (літню кухню і сарай по АДРЕСА_1 .

Як видно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.08.2017 р., ОСОБА_3 є власником Ѕ частки незавершеного будівництва готовністю 90%, яке складається із господарсько-побутової будівлі літньої кухні, вбиральні та двох сараїв, на підставі договору дарування серії і номеру 1774 від 26.07.2017 р. (а.с.29-30).

Разом із тим, із урахуванням факту відсутності в матеріалах справи оригіналу чи належним чином засвідченої копії оспореного договору колегія суддів апеляційного суду в порядку ст. 12 ЦПК України запропонувала стороні позивача надати такий договір.

У відповідь на це 21.02.2020 р. представник ОСОБА_1 адвокат Мельник П.О., подав до апеляційного суду заяву, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 14.09.2018 р., а позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Указує, що ними отримана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з якою відповідач ОСОБА_2 02.08.2016 р. подарував свою майнову частку ОСОБА_5 , а та, у свою чергу, 26.07.2017 р. подарувала її ОСОБА_3 .

Тобто, договору дарування від 26.07.2017 р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,який позивач просить визнати удаваним, не існує.

За таких обставин позов є безпредметним.

Суд першої інстанції не з`ясував і не перевірив цієї обставини, що призвело до неправильного процесуального результату.

Згідно з вимогами ст. 377 ч.1 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

За приписами ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Із урахуванням викладеного відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Заява сторони позивача про залишення позову без розгляду не заслуговує на увагу, оскільки згідно з положеннями ст. 257 ч.1 п.5 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду за умови, якщопозивач подав заяву про залишення позову без розгляду до початку розгляду справи по суті.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору, тобто договору даруваннямайнової частки від 26.07.2017 р., укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 2, 255 ч.1 п.2, 377 ч.1, 381-384 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частковою.

2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 вересня 2018 р. скасувати, а провадження у справі закрити.

3.Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 03.03.2020 р.

Судді: