КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 760/24976/18

провадження №22-ц/824/3287/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Музичко С.Г.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року /суддя Кушнір С.І./

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.05.2012 року в розмірі 114 076,81 грн., яка складається з наступного: 5608,65 грн. - заборгованість за кредитом; 108468,16 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 18.05.2012 р. по 31.05.2018 р., та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.05.2012 р. в розмірі 5608 гривень 65 копійок та судовий збір у розмірі 1762,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. /а.с. 59-64/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом, пенею та комісією скасувати, задовольнити позов у цій частині.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що укладений між сторонами договір є договором приєднання. Відповідач погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, він ознайомився та згоден з умовами, про що свідчить його підпис у заяві. Вказувала на те, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав права відмовляти у стягненні відсотків по кредиту всупереч принципу платності кредиту. Так, важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. Посилалась також на ст. 169 Кодексу європейського договірного права - акта міжнародної приватно-правової уніфікації, що передбачає плату за користування чужими грошовими коштами. Зазначала про порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 1048, 1050 ЦК України. Також вказувала, що відповідач не довів, що його було ознайомлено з іншими Умовами та Правилами і Тарифами, факт ознайомлення з відповідними документами не заперечував, а судом першої інстанції помилково застосовано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у Постанові від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17, оскільки вказана позиція висловлена у справі за умови, що відповідачем заперечувались умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі на підставі наступного.

Судом встановлено, що 18.05.2012 р. між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н про надання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, та отримання картки. /а.с.9/

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором № б/н від 18.05.2012 р. станом на 12.08.2018 р. становить 114076,81 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 5608,65 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами за період з 18.05.2012 по 31.05.2018 - 108468,16 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався вимогами статей 626, 628 ЦК України про те, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; частиною першою статті 638 ЦК України якою встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Встановивши, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та те, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що стягненню підлягає лише заборгованість за тілом кредиту.

Однак з таким висновком суду, в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих кодексом.

Позивач не звільнений від обов`язку доказування в силу закону.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18.05.2012 р. відповідач отримав кредит у розмірі 5000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Однак з доказів на підтвердження позовних вимог, наданих позивачем, неможливо встановити ані видачу кредитних коштів, ані те, на яких умовах надавався кредит відповідачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування по даній цивільній справі є права і обов`язки сторін, які передбачені умовами договору №б/н від 18.05.2012 р., який складається з анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на сайті банку, тарифів банку, та умови їх виконання сторонами.

Позивач стверджує, що згідно наданої суду копії анкети-заяви від 18.05.2012 р. вбачається, що відповідач висловив згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна». Проте, з наданої копії не вбачається, що відповідач надав згоду на отримання картки «Універсальна», оскільки у відповідній графі заяви відсутні будь-які відмітки.

Окрім того, згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Позов не містить посилання на доказ, який підтверджує ту обставину, що відповідач отримав кредит, та в подальшому порушив обов`язок повернення кредиту, сплати процентів за його користування, комісії та неустойки у виді пені та штрафів, а саме не виконував або неналежним чином виконував умови договору №б/н від 18.05.2012 р.

Так, належним доказом цієї обставини є документ, який підтверджує зарахування кредитного ліміту на картковий рахунок відповідача та зняття останнім цих кредитних коштів.

Оцінюючи розрахунок заборгованості за договором /а.с. 5-8/, колегія суддів вважає, що останній не є належним доказом з огляду на вимоги ч. 1 ст. 77 ЦПК України.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як особові рахунки та виписки з них. Відповідно до п. 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог банк не надав виписки з особового рахунку відповідача, а розрахунок заборгованості, складний банком, який суд першої інстанції помилково вважав належним доказом по справі, не є таким доказом та не доводить фінансових операцій відповідача. За відсутності даних щодо видачі кредитних коштів та їх розміру, колегія суддів доходить висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність виданого кредиту та заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку.

Доводи апеляційної скарги, щодо платності кредиту та посилання на Кодекс європейського договірного права, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки документ не ратифікований Україною. Вимоги щодо платності кредиту у взаємозв`язку з тим, що суд не приймає як доказ тарифи у відповідності до яких зазначено проценту ставку висновків суду не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду в частині, в якій у задоволенні позовних вимог відмовлено, не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року скасувати, у задоволенні позовних вимог за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: