КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/273/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Білич І.М.

суддів Іванченко М.М., Лапчевської О.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П.,

у цивільній справі №755/13406/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

в с т а н о в и л а :

У вересні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 . Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 28.01.2016 року між сторонами укладено кредитний картковий договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 6000 гривень. Позивач стверджував, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах кредитного ліміту, проте відповідач порушила зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим виникла заборгованість в розмірі 36004, 52 гривни, яка складається: за тілом кредиту - 15 981,37 гривень; відсотками - 3 770,64 гривень; пеня - 14 061,82 гривень; штрафу - 500 гривень ( фіксована частина), штрафу - 1690,69 гривень ( процентна складова).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2019 року позовні вимоги АТ КБ „ПриватБанк" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства КБ „ПриватБанк" заборгованість за тілом кредиту у сумі 15 981,37 гривень та судовий збір в розмірі 1762 гривни.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу за результатами розгляду якої просило рішення скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості по відсоткам, та неустойці ухваливши в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги у повному обсязі, в іншій частині залишити рішення суду без змін та стягнути з відповідача судові витрати.

Скаржник посилався на те, що відмовляючи у стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд порушив приписи ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст. 1048 ЦК України. Крім того, оскаржуване рішення суду, на думку позивача, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовити у стягненні відсотків за кредитом. Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, що надають іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Враховуючи, що подана апеляційна скарга не містить у собі заперечень щодо рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не переглядається виходячи з положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Рішенням Єдиного акціонера банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк", яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк".

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що 28 січня 2016 року відповідач з метою отримання банківських послуг підписала анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку згідно якої отримала кредит у розмірі 6000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 21 червня 2018 року у відповідача була наявна заборгованість за кредитним договором 36004,52 гривни, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту - 15 981,37 гривень; відсотками - 3 770,64 гривень; пеня - 14 061,82 гривень; штрафу - 500 гривень ( як фіксована частина) та штраф в розмірі 1690,69 гривень ( процентна складова).

Задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції враховував, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті. При цьому враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк ( термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення процентів та неустойки за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів погодження сторонами істотних умов кредитного договору, зокрема, розміру процентної ставки та пені за користування кредитом.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні рішення не було взято до уваги надані позивачем на виконання ухвали суду щодо усунення недоліків наступні документи : - довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 картрахунок НОМЕР_1 від 28.01.2016 року ( а.с. 39) та виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 ( а.с.40 -41).

Виходячи з даних відображених у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, позивач вказує на те, що старт карткового рахунку „Універсальна 55 днів" у ОСОБА_1 почався 28.01.2016 року ( а.с. 39).

Згідно витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова ставка відсотків за місяць становила 3,6% починаючи з 01.04. 2015 року ( а.с 45).

За інформацією що міститься у виписці по особовому рахунку відповідача вбачається, що банком під час користування відповідачем кредитними коштами здійснювалося списання процентів за використання кредитного ліміту в розмірі 3, 6 %.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

За ч. 3 ст. 1056 -1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 3 ст. 653 ЦК України, в разі зміни договору зобов`язання змінюються з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Відтак, колегія суддів вважає, що надані позивачем зазначені вище докази свідчать про те, що ОСОБА_1 починаючи з квітня 2016 року користувалася послугами позивача, отримувала кредитні кошти, частково їх повертала, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 15 981, 37 гривень по кредиту, які підлягають стягненню з відповідача за рішенням суду. При цьому банком здійснювалося списання процентів за використання кредитного ліміту за ставкою 3,6%, що свідчить про те, що відповідач погодилася з запропонованими банком умовами користування грошовими коштами за договором приєднання.

Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ОСОБА_1 у встановленому законом порядку вказаний договір не оспорювала, він є дійсним, а відтак, висновок суду про відмову в частині стягнення заборгованості по відсотках є суперечливим, оскільки суд встановивши, що відповідач порушила погоджені домовленості в частині повернення отриманих коштів, не взяв до уваги, що при частковому поверненні цих коштів банку, останній здійснював списання процентів за використання кредитного ліміту в розмірі 3,6%, які визнавалися відповідачем. Крім того на час підписання анкети - заяви, будь-які застереження в ній, що договір приєднання є безпроцентним відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 3770,64 гривень.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині відмови у стягненні пені та штрафу, суд вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 2.1.1.12.6.1. Правил користування кредитною карткою визначено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100грн, клієнт сплачує банку пеню.

Пунктом 2.1.1.7.6 Правил встановлено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш аніж на 30 днів, останній зобов`язаний сплатити банку штраф розмір якого встановлено тарифами договору.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, застосування окрім штрафу як виду неустойки, визначеного Умовами, ще й пені є необґрунтованим, оскільки їх одночасне стягнення призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що прямо заборонено Конституцією України та чинним цивільним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

Таким чином, вимоги позивача про одночасне стягнення пені та штрафу не ґрунтуються на нормах матеріального права та є неправомірним.

Враховуючи викладене, правових підстав для стягнення пені колегія суддів не вбачає.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов врегульовано, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, останній зобов`язаний сплатити банку штраф.

Враховуючи, що судом встановлена наявність заборгованості по тілу кредиту у сумі 15 981,37грн, відсотків за користування кредитом 3 770,64 грн. з відповідача підлягає стягненню штраф у його фіксованій частині у розмірі 500грн. та процентній складовій у розмірі 1690,69грн, який є меншим за сукупний розмір заборгованості по пені, що забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін, а з іншого дозволить реалізувати забезпечувальну функцію неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме 786,82 гривень.

Керуючись ст.ст. 7, 368, 374, 376, 381-384,387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, неустойки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким;

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, К/р у НБУ № НОМЕР_3 , МФО 305299, юридична адреса: м. Київ, вулиця Грушевського, 1-Д) нараховану суму процентів за користування кредитом 3770, 64 (три тисячі сімсот сімдесят гривень шістьдесят чотири копійки); штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. штраф (фіксована частина), 1690,69грн.-штраф ( процентна складова)

У іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, К/р у НБУ № НОМЕР_3 , МФО 305299, юридична адреса: м. Київ, вулиця Грушевського, 1-Д) судовий збір в розмірі 786,82 (сімсот вісімдесят шість гривень вісімдесят дві копійки).

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: