Справа № 180/1399/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27 листопада 2020 р.
Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої - судді Тананайської Ю.А.
за участю секретаря Назаренко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 180/1399/20 за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування позовних вимог вказавши на те, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 звернулася до банку, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 10.04.2006 року, згідно якої отримала кредитний ліміт у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 6800,00 гривень.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві.
В зв`язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами, позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість, станом на 31.07.2020 року в сумі 435091 грн. 00 коп., яка складається: заборгованість за кредитом 6206 грн. 06 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом 427042 грн. 49 коп., заборгованість за пенею 1842 грн. 45 коп., заборгованість за комісією - 0,00 грн.
Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.
Заборгованість до стягнення становить 138645 грн. 77 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 6206 грн. 06 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом з 10.04.2006 року по 29.01.2018 року 132439 грн. 71 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім зазначеного, позивач просив стягнути на його користь судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 2102,00 гривень.
Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача на розгляд справи не з`явився, до матеріалів позовної заяви надав клопотання в якому просить розглядати без участі в судовому засіданні представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач на розгляд справи не з`явилася, повідомлялася належним чином про час, дату та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяв чи клопотань не надходило.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З урахуванням думки представника позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, в порядку ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача у заочному порядку.
Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом встановлено, що 14 вересня 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Марганецького міського суду Дніпропетровської області із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 138645 грн. 77 коп. за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 10.04.2006 року.
Відповідно Заяви 3216, 10.04.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було укладено договір про надання банківських послуг, згідно якого вона отримала кредитний ліміт у розмірі 1500 грн. 00 коп. (а.с.18).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно постанови Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року по справі №705/3876/18 суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Матеріали справи містять копію паспорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до якої пред`явлено позов (а.с.29).
Відомостей щодо зміни прізвища особи - ОСОБА_2 , яка 10.04.2006 року уклала кредитний договір із Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» на « ОСОБА_1 », до якої позивачем пред`явлено позовну вимогу, матеріали справи не містять.
Тобто, вважати, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є однією і тією ж особою, суд не може, оскільки цей факт не підтверджений жодними доказами.
Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.
Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Тому суд вважає, що у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця необхідно відмовити, оскільки вона не є належним відповідачем у справі.
На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 80, 81, ч.1 ст. 141, 263, 265, 280-282 ЦПК України, на підставі ст.ст.526, 1054 ЦК України, суд
У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Судові витрати покласти на позивача.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач ОСОБА_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .
Повний текст рішення виготовлено 27 листопада 2020 року.
Суддя: Ю. А. Тананайська