Дата документу 25.02.2020
ЄУН № 937/9775/19
Провадження № 2/937/890/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Юрлагіної Т.В.,

за участі секретаря - Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мелітополі Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Куцигіна І.В.,

відповідача - ОСОБА_2 , -,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 62500 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що здійснюючи 07.10.2019 розрахунки за розмитнення транспортного засобу через термінал самообслуговування Приватбанку ним помилково п`ятьма платежами поповнено картку А-Банк № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 на загальну суму 62500 гривень. Однак особисто йому вказана особа не знайома, жодних договірних відносин з нею він не мав та не має. Помилковість вказаного переказу позивачем виявлено лише наступного дня після здійснення операції. За таких обставин позивач вважає, що помилково перераховані відповідачу кошти є безпідставно набутим майном та підлягають поверненню.

11 грудня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі за зазначеними у позовній заяві доводами та підставами.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що в літку 2019 року отримав картку в А-Банку у м. Запоріжжя з метою отримання та перерахування на неї грошових коштів. Однак вказаною карткою не користувався. Приніс її до дому та залишив у приміщенні квартири яку знімав з родиною. У липні 2019 року декілька днів у нього жив його знайомий на ім`я ОСОБА_3 , який, на думку відповідача, і викрав у нього вказану картку. Однак зникнення картки він помітив не одразу, а лише після отримання від позивача листа про повернення суми боргу в листопаді 2019 року, після чого він звернувся до відділення банку та закрив картку, до відділення поліції звертався усно з приводу зникнення картки. Документів на підтвердження викрадення картки у нього відсутні.

11 грудня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання у порядку спрощеного позовного провадження.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивача, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наданих до матеріалів справи копій квитанцій вбачається, що позивачем 07.10.2019 через термінал самообслуговування Приватбанку п`ятьма платежами поповнено картку А-Банк № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 на загальну суму 62500 гривень (а.с.6).

Згідно з довідкою, виданою першим заступником Голови правління А-Банку від 29.01.2020, власником вказаного карткового рахунку № НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який звернувся до банку з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с.35).

Відповідно до наданої довідки АТ КБ «Приватбанк» №NL9CPI2HS9H0A190 від 29.01.2020, довідка видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що 07.10.2019 в терміналі Приватбанку TS200098 за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено ряд платежів на картку А-Банку № НОМЕР_1 з авторизацією фінансовим номером телефону НОМЕР_3 (а.с.38).

У судовому засіданні встановлено, що зазначений номер телефону належить позивачу ОСОБА_1 .

Відеозапис, на якому зафіксовано факт перерахування коштів через термінал самообслуговування банком не може бути наданий у зв`язку зі спливом терміну зберігання, про що свідчить довідка АТ КБ «Приватбанку» від 03.02.2020 (а.с.43).

Суд встановив, що вказаний платіж позивач здійснив на картку відповідача помилково, оскільки договірних чи будь-яких інших відносин між сторонами немає.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Вказані обставини не заперечувалися сторонами у судовому засіданні, тому суд вважає їх доведеними.

Щодо посилань відповідача у судовому засіданні на те, що вказаних грошових коштів він не отримував у зв`язку з викраденням його картки суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 вказаної статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні відповідачем не заперечувався той факт, що вказана сума грошових коштів дійсно надходила на належну йому картку, про що також свідчить додана відповідачем у судовому засіданні довідка-виписка з АТ «Акцент-Банк» від 04.12.2019 року про рух грошових коштів, яка в подальшому була знята.

Відповідно до умов та правил надання банківських послуг А-Банку положеннями п.п. 2.1.4.7. передбачено, що держатель Картки зобов`язаний уживати усіх можливих заходів для запобігання втрати Картки / ПІН-коду / постійного пароля та одноразових паролів, запобігати переданню будь-яких персональних та інших даних, які містять банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами банку для клієнта; п.п. 2.1.4.8. У разі втрати Картки / ПІНа / постійного пароля / одноразових паролів або виникнення у Держателя підозр, що Картка / ПІН / постійний пароль / одноразові паролі могли бути загублені, або виникнення ризику несанкціонованого використання Картки / ПІНа / постійного пароля /одноразових паролів Держатель повинен негайно виконати одну з наступних дій:

звернутися до Банку за телефонами 7776 (Безкоштовно з мобільних в межах України), +55 Для дзвінків з-за кордону); звернутися до Банку і заявити про втрату картки (у випадку втрати картки);

якщо картка підключена до послуги MobileBanking виконати дії, необхідні для припинення дії картки відповідно до Керівництва з використання системи MobileBanking; якщо Клієнт підключений до Internet Banking ABank24 - виконати дії, необхідні для припинення дії картки відповідно до Керівництва з використання сервісу.

Держатель відповідає за усі операції з карткою, зроблені:

по дату отримання Банком повідомлення від Клієнта про втрату картки включно (звернення за телефонами 7776 (Безкоштовно з мобільних в межах України), +55 (Для дзвінків з-за кордону) або через звернення до Банку); по дату одержання Банком повідомлення про втрату картки, відправленого у відповідності з Керівництвом з використання системи MobileBanking або Internet Banking АБанк24, включно.

П.п. 2.1.4.9. Якщо інформація про персональні дані клієнта, PIN-код, реквізити картки стала доступною третім особам, Держатель повинен негайно сповістити про це Банк за телефонами 7776 (Безкоштовно з мобільних в межах України), +55 (Для дзвінків з-за кордону). Для подальшого використання Клієнту необхідно звернутися у відділення Банку для перевипуску картки (карток) та зміни персональних даних що дають доступ до віддаленого управління рахунками клієнта.

Відповідачем не надано суду доказів вчинення відповідних дій передбачених умовами на підтвердження своїх доводів щодо викрадення його картки, а також її блокування, тому вказані заперечення відповідача суд вважає необґрунтованими та не бере до уваги.

Під час судового розгляду знайшов підтвердження факт зняття з карткового рахунку відповідача грошових коштів на загальну суму 62500 гривень, доказів що це було вчинено не відповідачем суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

З урахуванням викладеного, суд доходить обґрунтованого висновку, що кошти в розмірі 62500 грн відповідач отримав від позивача без достатньої правової підстави, тому вказана сума має бути ним повернута позивачу на підставі вимог ч.1 ст. 1212 ЦК України.

Таким чином, враховуючи викладене вище, оскільки отримані відповідачем грошові кошти в розмірі 62500 грн є безпідставно отриманим майном, тому позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення безпідставно отриманих коштів є цілком законними та обґрунтованими, повністю підтверджуються матеріалами справи, відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволені повністю, тому відповідно до ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,4 гривень (а.с.1) підлягає стягненню з відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 133,141,263,264,265, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 62500 (шістдесят дві тисячі п`ятсот ) гривень, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 , останнє відоме місце проживання - АДРЕСА_4 , паспорт № НОМЕР_8 .

Повний текст рішення проголошено 02 березня 2020 року о 08-30 годині.

Суддя: Т.В. Юрлагіна