Справа № 466/6552/17 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/4031/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:55
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.,

адвоката ОСОБА_1 представника апелянта ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 03 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства, в якому просила суд ухвалити рішення, яким зобов`язати згаданого відповідача привести до попереднього стану:

- частину земельної ділянки лісу, що межує з півночі із земельною ділянкою № НОМЕР_1 для ведення садівництва, площею 0, 0878 га, за адресою: м. Львів, урочище «Голоско», садово-городнє товариство «Лісова галявина», кадастровий номер :10:005:0022 демонтувати всі споруди, обладнання, огорожі (загони) для птиці і тварин, прибрати усе інше наявне на території лісу майно, тварини, птицю та відновити власним коштом земельну ділянку Держлісфонду;

- частину земельної ділянки проїзду, що межує із земельною ділянкою АДРЕСА_1 НОМЕР_2 для ведення садівництва, площею 0,0970 га, за адресою: м. Львів, урочище «Голоско», садово-городнє товариство «Лісова галявина», кадастровий номер :10:005:0002 демонтувати навіс, прибрати кунк, вантажівку та інше майно і відновити власним коштом земельну ділянку загального проїзду.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивачка є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 в урочищі «Голоско», садово-городнє товариство «Лісова галявина», кадастровий номер :10:005:0022, яка межує зі сходу (від Б до В) із земельною ділянкою № НОМЕР_3 , власником якої є відповідач.

Земельна ділянка позивачки з півночі (від А до Б) межує із землями Держлісфонду на яких росте ліс.

Відповідач, діючи протиправно, порушив правила добросусідства та права позивачки на користування земельною ділянкою АДРЕСА_2 , а саме: на частині ділянки АДРЕСА_2 та на землях держлісфонду, які межують з ділянкою АДРЕСА_2 , спорудив сараї для утримання птиці і тварин; псує огорожу ділянки № НОМЕР_1 , створює антисанітарні умови, які роблять неможливим використання позивачкою належної їй земельної ділянки. Окрім того, відповідач, фактично у лісі та у безпосередній близькості до належного позивачці садово-дачного будинку, збудував піч, що може завдати непоправної шкоди, як лісові, так і майну позивачки.

Аналогічна ситуація склалася і біля ділянки № НОМЕР_2 , кадастровий номер :10:005:0002, власником якої також є позивачка.

Відповідач на території проїзду, поруч з ділянкою АДРЕСА_1 НОМЕР_2 , зберігає старий військовий кунг, залишки вантажівки, інший «скарб» і змонтував навіс, що заважає проїзду до ділянки позивачки та є порушенням порядку використання загальних територій, зокрема - проїзду.

Неодноразові прохання та зауваження щодо неприпустимості існування підсобного господарства відповідача на території лісу поруч з ділянкою позивачки залишилися поза увагою відповідача, так само, як і прохання позивачки перемістити належне відповідачу майно на свою власну ділянку, що змушує позивачку звернутися до суду з даним позовом (том 1, а.с. 1-2).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 03 травня 2018 року позов було задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_4 привести до попереднього стану частину земельної ділянки лісу, що межує з півночі із земельною ділянкою № НОМЕР_1 для ведення садівництва, площею 0, 0878га, за адресою: м. Львів, урочище «Голоско», садово-городнє товариство «Лісова галявина», кадастровий номер :10:005:0022 демонтувати всі споруди , обладнання , огорожі(загони) для птиці і тварин, прибрати усе інше наявне на території лісу майно, тварини, птицю та відновити власним коштом земельну ділянку Держлісфонду.

Зобов`язано ОСОБА_4 привести до попереднього стану частину земельної ділянки проїзду, що межує із земельною ділянкою АДРЕСА_1 НОМЕР_2 для ведення садівництва, площею 0,0970 га, за адресою: м. Львів, урочище «Голоско», садово-городнє товариство «Лісова галявина», кадастровий номер :10:005:0002 демонтувати навіс, прибрати кунк, вантажівку та інше майно і відновити власним коштом земельну ділянку загального проїзду.

Вирішено питання судових витрат (том 1, а.с. 117-123).

Постановою Львівського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 частково задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 03 травня 2018 року змінено: виключено з абзацу другого резолютивної частини рішення слова „Прибрати усе інше наявне на території лісу майно, тварини, птицю та відновити власним коштом земельну ділянку Держлісфонду.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (том 1, а.с. 210-217).

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на вище згадані рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 03 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року (том 1, а.с. 242-243).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4 про роз`яснення вище згаданої постанови Львівського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року та про відстрочку її виконання (том 1, а.с. 31-34).

05 грудня 2019 року до суду поступила апеляційна скарга на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 03 травня 2018 року від ОСОБА_2 , який участі у даній справі не брав.

Апелянт просить оскаржуване ним рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; та на порушення норм процесуального права, оскільки вважає, що оскаржуване ним рішення „суттєво обмежує та порушує (його) права, як власника майна та „надає безпідставно право іншій особі, яка не має жодного відношення до вищевказаного майна розпоряджатися ним.

Стверджує, що транспортний засіб належить йому на праві власності, а відтак вважає, що „судом не встановлено належного Відповідача.

Вважає, що „суд фактично визнав право власності на належне (йому) майно за ОСОБА_4 та зобов`язав ним розпорядитися, чим грубо порушив норми ст.ст. 316, 321 ЦК.

Стверджує, що „частина земельної ділянки на якій знаходиться транспортний засіб, кун не є у власності Відповідача і не перетинається із земельною ділянкою Позивача ... та належить до земель загального користування, а тому вважає, що „позивач не наділений правом на звернення до суду за захистом прав громади, оскільки жодних повноважень на захист їх прав не надав згідно з ст. 58 ЦПК України.

Вважає, що даний спір мав би попередньо розглядатися відповідним органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів (том 2, а.с. 41-44).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4);

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

В суді апеляційної інстанції представник апелянта визнала, що апелянт ОСОБА_2 жодного відношення до земельних ділянок № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 садово-городнього товариства «Лісова галявина» в урочищі «Голоско» (місто Львів) та земельних ділянок, які межують зі згаданими земельними ділянками і на яких наявні навіс, кунг, вантажівка та інше майно (демонтаж та прибирання якого і є предметом позовних вимог), не має і будь-які докази про його права на ці земельні ділянки у матеріалах справи відсутні.

Наявність підстав для звернення позивачки з даним позовом до відповідача та питання обґрунтованості заявлених нею позовних вимог вже були предметом дослідження судами всіх інстанцій (як першої інстанції, так і апеляційної та касаційної інстанцій), а відтак доводи апеляційної скарги, які ставлять під сумнів право позивачки на звернення до суду з даним позовом та правомірність і обґрунтованість заявлених нею позовних вимог, до уваги прийматися не можуть.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , ці доводи обґрунтовуються тим, що вантажівка, яку згідно оскаржуваного рішення суду відповідач ОСОБА_4 (батько апелянта) зобов`язаний прибрати з земельної ділянки проїзду, що межує із земельною ділянкою АДРЕСА_3 (власником якої є позивачка), насправді є вантажним автомобілем марки «ЗіЛ-131СПГ», 1984 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , і такий на праві власності належить апелянту.

Та обставина, що вантажний автомобіль є рухомою річчю, яку можна вільно переміщувати у просторі (частина 2 статті 181 ЦК України), є загальновідомою і не потребує доказування (частина 3 статті 82 ЦПК України), а відтак апелянт ОСОБА_2 (будучи на його ж твердження - власником цього автомобіля) вправі у будь-який час перемістити згаданий автомобіль у інше місце на власний розсуд.

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що оскаржуване рішення „суттєво обмежує та порушує ( ОСОБА_2 ) права, як власника майна та „надає безпідставно право іншій особі, яка не має жодного відношення до вищевказаного майна розпоряджатися ним, а також стосовно того, що „суд фактично визнав право власності на належне (апелянту) майно за ОСОБА_4 та зобов`язав ним розпорядитися, чим грубо порушив норми ст.ст. 316, 321 ЦК, є очевидно надуманими та спрямованими на створення штучних умов для скасування в цілому судового рішення, яке вже було предметом дослідження судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 містить ознаки зловживання процесуальними правами, що є неприпустимим (стаття 44 ЦПК України), її доводи не спростовують висновків рішення суду, а тому така до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 03 травня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 27 лютого 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.