ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 540/1094/18 Номер провадження 22-ц/814/588/20Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,

З участю секретаря судового засідання: Зеленської О.І.,

Представника відповідача ОСОБА_1 ,

Представника відповідача ОСОБА_2 ,

Представника позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Машівської районної державної адміністрації Полтавської області, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_7 , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Машівська державна нотаріальна контора, про визнання державного акту на право приватної власності на землю незаконним та скасування його державної реєстрації

за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Анаско" на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2019 року, ухвалене у період часу з 10:36:44 год. до 11:02:00 год 25 квітня 2019 року під головуванням судді Косик С.М.,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою з наступними змінами та доповненнями позовних вимог, у якому просили визнати незаконним розпорядження голови Машівської районної державної адміністрації Полтавської області від 06.01.2005 р. за №6 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам Павлівської сільської ради у розмірі земельної частки (паю)» у частині передачі у власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 6,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на дільниці приватизації бувшого КСП «Павлівка», та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №142215 площею 6,580 га, розташованої на території Павлівської сільської ради Машівського району Полтавської області, який був виданий 18 травня 2005 року ОСОБА_7 на підставі розпорядження голови Машівської районної державної адміністрації №6 від 06.01.2005 року, який був зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 12 та скасувати його державну реєстрацію.

Підстави позовних вимог вмотивовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько - ОСОБА_8 , після смерті якого відкрилася спадщина і вони, а також їхня мати - ОСОБА_7 , є спадкоємцями майна померлого за законом. До складу спадщини увійшло право на земельну частку (пай), яка перебуває в колективній власності КСП «Павлівка» розміром 6,45 в умовних кадастрових гектарах. Пізніше у сертифікат були внесені зміни, а саме, зазначено, що право на земельну частку (пай) передано ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .. Натомість якимось чином ОСОБА_7 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку лише на своє ім`я, внаслідок чого вони незаконно позбавлені спадкового майна.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2019 року позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Машівської районної державної адміністрації Полтавської області, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_7 , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Машівська державна нотаріальна контора, про визнання державного акту на право приватної власності на землю незаконним та скасування його державної реєстрації - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Машівської районної державної адміністрації Полтавської області від 06.01.2005 р. за №6 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам Павлівської сільської ради у розмірі земельної частки (паю)» у частині передачі у власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 6,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на дільниці приватизації бувшого КСП «Павлівка».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №142215 площею 6,580 га, розташованої на території Павлівської сільської ради Машівського району Полтавської області, який був виданий 18.05.2005 року ОСОБА_7 на підставі розпорядження голови Машівської районної державної адміністрації №6 від 06.01.2005 року, який був зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 12 та скасувати його державну реєстрацію.

У задоволенні позову до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області - відмовлено.

З даним рішенням не погодилося фермерське господарство «Анаско», особа яка не брала участь у справі, але вважає, що рішенням суду було вирішено питання про належні господарству права та обов`язки, та подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та повернути справу до суду першої інстанції на новий розгляд у іншому складі суду..

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

Вказує на те, що позивачі успадкували право на земельну частку 9пай), а не право власності на конкретну земельну ділянку, оскільки воно на час смерті спадкодавця у останнього не виникло.

Вважає, що суд не врахував того факту, що свідоцтво про право на спадщину видано на підставі ст. 529 ЦК РСР 1963 року на ім`я всіх спадкоємців, не враховано вік позивачів на час його видачі.

Станом на 18 травня 2005 року - дату видачі оспорюваного державного акту, порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю регламентувався Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему від 04 травня 1999 року №43, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства №404 від 03 липня 2013 року. У відповідності до її положень (п.2.10) визначено, що до державного акту на право власності на земельну ділянку, який видається співвласникам, додається затверджений список співвласників цієї земельної ділянки.

Методичні рекомендації щодо порядку посвідчення права власників земельних часток (паїв) державним актом на право власності на земельні ділянки та їх використання визначають, що земельна ділянка може перебувати у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Обмеженим є випадки отримання землі у спільну сумісну власність. Так, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними, співвласників житлового будинку. Інші громадяни-власники земельних часток (паїв) можуть виділити їх у натурі з отриманням земельної ділянки у часткову власність.

Вважає, що у даному випадку набуття спільної часткової власності на земельну ділянку у результаті виділення в натурі земельної частки (паю) мало посвідчуватися одним державним актом на право власності на земельну ділянку, який повинен був бути виданий саме на ім`я ОСОБА_7 зі списком співвласників цієї земельної ділянки. Не включення такого списку до державного акту є звичайною помилкою, про виправлення якої позивачі не зверталися.

Помилковим вважає і висновки суду в тій частині, що позивачі є власниками земельної ділянки, та заперечує проти обраного способу захисту ними порушених прав.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду судом апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_10 . Даний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 22 вересня 2003 року (а.с. 8).

Позивачів у справі - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 є дітьми померлого (а.с.9-11,13).

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входило і право на земельну ділянку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Павлівка» розміром 6,45 га в умовних кадастрових гектарах.

Відповідно до дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2003 року, виданого державним нотаріусом Машівської державної нотаріальної контори Асановою Р.Ш., вказано, що спадкоємцями майна ОСОБА_10 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 є: його дружина - ОСОБА_7 , (відповідачка-3 у справі) та неповнолітні діти, зокрема: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (позивачі по справі) в рівних частках на спадкове майно, що складається з права на земельну ділянку (пай) землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Павлівка» розміром 6,45 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належить спадкодавцю на підставі права, посвідченого сертифікатом ПЛ №0286060, виданого Машівською райдержадміністрацією 20.12.1997 р., зареєстрованого 11 лютого 1998 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №60 (а.с.6).

Також судом було встановлено , що розпорядженням голови Машівської районної державної адміністрації №6 від 06 січня 2005 р. «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам Павлівської сільської ради у розмірі земельної ділянки (паю)» передано у власність громадянам земельні ділянки загальною площею 39,48 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно розробленого Плану організації на території земельних ділянок на ділянці приватизації бувшого КСП «Павлівка» ОСОБА_7 - 6,58 га, та іншим п`яти громадянам по 6,58 га (а.с.78).

Суд встановив, що передана була земельна ділянка право на спадкування якої мали в тому числі і позивачі у справі згідно з дублікатом свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2003 року.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №142215 від 18 травня 2005 року лише відповідач ОСОБА_7 є власницею земельної ділянки площею 6,580 га у межах згідно з планом, що розташована у с. Павлівка Машівського району Полтавської області, цільове призначення якої, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 13 грудня 2017 р. вказано, що вищевказана земельна ділянка кадастровий номер :00:004:0013 належить ОСОБА_7 на праві приватної власності (а.с.15,16).

У п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

В силу ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. «г» ч. 3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до вимог ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Встановивши, що позивачі у справі, як спадкоємці першої черги після смерті батька ОСОБА_10 мали право на частку у праві власності на земельну ділянку, яке входило до обсягу спадкового майна, були його позбавлені, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий лише на ім`я їх матері та дружини померлого ОСОБА_7 , суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Правомірними також є висновки і в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в діях якого не вбачається порушення прав позивачів.

Апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що ґрунтується на законі.

Щодо доводів апелянта про можливості внесення змін до Державного акту про право власності на землю.

Місцевий суд дійшов вірного висновку, про те, що відповідач порушила майнові права інших спадкоємців. Оформивши титульний документ - Державний акт про право власності на землю виключно на своє ім`я вона позбавила права власності на спадкове майно інших спадкоємців- позивачів у справі.

Земельний сертифікат - це документ, який посвідчує право особи на земельну частку (пай) і містить відомості про її вартість та розмір в умовних кадастрових гектарах. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на земельну ділянку.

Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» ( в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на земельну частку (пай) мають: громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), є: свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст. 3 Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 12 Закону оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Власнику однієї чи більше земельної частки (паю) в межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, видається один державний акт на право власності на земельну ділянку.

Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я відповідача ОСОБА_7 був виданий 18 травня 2005 року.

Інструкція про «Порядок складання, видачі, реєстрації та зберігання державних актів про право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затверджена наказом Держзему від 04.05.1999 року № 43, яка регламентувала порядок видачі державних актів втратила чинність.

З 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються. З 1 січня 2013 року право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Доводи апелянта про можливість внести зміни до Державного акту про право власності на землю є безпідставними.

Обраний місцевим судом спосіб захисту порушеного права - скасування як рішення державної адміністрації так і Державного акту є вірним та ефективним для усіх сторін спору.

При обранні такого способу захисту порушеного права виконання судового рішення буде чітким та зрозумілим. Сторони повернуті в первісний стан та можуть спочатку оформити своє право власності.

Доводи апеляційної скарги в зазначеній частині висновків місцевого суду не спростували.

Щодо скасування запису в державному земельному кадастрі.

Відповідно з вимогами Закону України "Про Державний земельний кадастр" та вимог ПКМ України від 17 жовтня 2012 року № 1751 Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру передбачено , що у разі змін власників земельної ділянки чи її поділу на підставі нових документів вносяться зміни до державного земельного кадастру.

Скасування попередніх записів не є обов`язковим.

В цій частині доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків місцевого суду.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Машівського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2019 року.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за даною категорією справи, витрати по оплаті судового збору за перегляд рішення в суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок держави.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Анаско" - залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2019 року,-залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 лютого 2020 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук