Постанова

Іменем України

28 травня 2020 року

м. Київ

справа №328/2111/17

провадження № 61-37153св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В.М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року, ухвалене під головуваннямсудді Коваленко П.Л., та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 23 квітня 2018 року, ухвалену у складі колегії суддів Онищенка Е.А., Кухаря С.В., Крилової О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 31 травня 2002 року по 07 лютого 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Разом проживали у квартирі АДРЕСА_1 , та в якій зареєстрована з 30 серпня 2005 року. Після розлучення колишній чоловік ОСОБА_2 почав чинити перешкоди в користуванні квартирою: змінив замки вхідних дверей, до квартири не впускає. Позивач неодноразово зверталася за допомогою до органів поліції, але отримувала відмову в зв`язку з тим, що відсутні ознаки кримінального правопорушення, але вбачаються цивільно-правові відносини. У вказаній квартирі залишились її особисті речі та вона має намір продовжити там проживати, доки не придбає собі інше житло.

З огляду на те, що позивач вселилася в зазначену квартиру, як член сім`ї власника, просила суд зобов`язати позивача усунути перешкоди в користуванні нею квартирою АДРЕСА_1 , шляхом її вселення.

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 21 листопада 2017 року за заявою ОСОБА_2 зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишено без розгляду.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року, залишеним без змін постанову Апеляційного суду Запорізької області від 23 квітня 2018 року, позов задоволено.

Усунено перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення її у зазначену квартиру.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач має право на користування квартирою, яке виникло у неї зі згоди власника.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції та рух справи у суді касаційної інстанції

У червні 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 23 квітня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Токмацького районного суду Запорізької області матеріали цивільної справи № 328/2111/17.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Скаржник просив суд оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не прийняли до уваги те, що позивач самостійно прийняла рішення не жити в квартирі, постійно знаходиться за межами країни, а коли повертається мешкає за іншою адресою, а відповідач не чинив перешкод у користуванні житлом.

Позивач вводила суд в оману, оскільки в позовній заяві зазначила, що не має іншого житла на праві приватної власності та змушена скитатися по квартирам, що суперечить дійсним обставинам.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу матеріали справи не містять.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .

З 31 травня 2002 року по 07 лютого 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.7,8).

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 набуло право на користування спірним житлом, оскільки вона в ньому зареєстрована за згодою власника квартири ОСОБА_2 , як його дружина(а.с.6).

ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні цим житлом, до квартири її не пускає, змінив замки, ключі від яких у ОСОБА_1 відсутні.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач має право на користування квартирою, яке виникло у неї зі згоди власника.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Статтею 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з положеннями статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Припинення сімейних відносин із власником житла не позбавляє позивача права на користування житловим приміщення, до якого позивач вселилася як член сім`ї власника на законних підставах за його згодою.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховий Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №640/16022/16-ц.

Встановивши, що позивач була зареєстрована у квартирі за згодою власника - відповідача, а останній чинить перешкоди позивачу у проживанні у спірній квартирі, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову та усунення перешкод у користуванні спірним житлом, оскільки вимога про вселення позивача відповідає положенням закону, а порушене право користування житловим приміщенням - відновленню.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 21 листопада 2017 року за заявою ОСОБА_2 зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишено без розгляду. Вказану ухвалу суду ОСОБА_2 не оскаржував.

Таким чином, матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 за рішенням суду втратила право на користування спірним житловим приміщенням та була знята з реєстрації у ньому.

Не знайшли свого підтвердження доводи скарги про те, що відповідач не чинив перешкод у доступі до квартири, а ОСОБА_1 добровільно залишила місце проживання, оскільки спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами та зводяться до переоцінки доказів.

Доводи про те, що позивач вводила суд в оману, зазначивши в позовній заяві що не має іншого житла на праві приватної власності та змушена винаймати інше житло, а сама має на праві власності домоволодіння в м. Токмак, також є безпідставними, оскільки наявність на праві власності іншого жилого приміщення не свідчить про втрату права користування житловим приміщенням у якому особа зареєстрована.

Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції вцілому зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін,

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 23 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик