№ 637/791/20
№ 2/637/242/20
РІШЕННЯ

Іменем України

16 листопада 2020 року с.м.т. Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Островської Н.І.,

за участю секретаря Бутрик Ю.С.,

позивач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду с.м.т. Шевченкове Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківській області про встановлення факту належності заповіту та визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом ,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Як підставу зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся, ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_2 залишила заповіт, за яким заповідала їй, своїй онучці, належний житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в с. Волоська Балаклія Шевченківського району Харківської області. Позивач вказує, що на момент смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона постійна проживала та значилася зареєстрованою з нею за адресою: АДРЕСА_1 та фактично прийняла спадщину після її смерті. По цей час зареєстрована в тому ж домоволодінні, доглядає за будинком, господарчими будівлями, садом, користується речами домашнього вжитку, саджає город. Звернувшись до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі, отримала офіційну відмову в зв`язку відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок та через розбіжності у написанні прізвища бабусі в заповіті та свідоцтві про смерть. Встановлення факту належності заповіту необхідне для оформлення спадкових прав за заповітом після смерті бабусі. Вказує, що про неможливість зареєструвати право власності на житловий будинок та отримати свідоцтво про право на спадщину дізналася лише у травні 2020 року. Позивач просить встановити факт, що заповіт, посвідчений 15.02.1992 року секретарем виконавчого комітету Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області Приходьком О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 42, в якому заповідачем зазначена: « ОСОБА_2 » (російською мовою), дійсно складений заповідачем ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визнати за ОСОБА_1 з дня набрання рішенням суду законної сили право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні позивач підтримала позов та наполягала на його задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав в повному обсязі .

Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, з`ясувавши позиції сторін, вислухавши свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_2 .

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно заповіту від 15.02.1992 року, посвідченому секретарем виконавчого комітету Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області Приходьком О.В. та зареєстрованому в реєстрі за № 42, ОСОБА_2 заповідала ОСОБА_1 належний житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в с. Волоська Балаклія Шевченківського району Харківської області /а.с. 65/.

На момент смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 постійно проживала та значилася зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 та фактично прийняла спадщину після її смерті /а.с. 22/.

Звернувшись до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_2 позивач отримала офіційну відмову в зв`язку відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок та через розбіжності у написанні прізвища бабусі в заповіті та свідоцтві про смерть.

Так, в свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця зазначене як « ОСОБА_3 », а в заповіті як « ОСОБА_4 » (російською мовою).

В зв`язку з допущеною помилкою в написанні прізвища бабусі в заповіті та свідоцтві про смерть позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Встановлення факту належності заповіту спадкодавцю необхідне позивачу для оформлення спадкових прав за заповітом після смерті бабусі.

Згідно п. 1.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , то до даних правовідносин необхідно застосувати ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять,

так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно зі ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до довідки Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області, виданої Шевченківському малому державному підприємству технічної інвентаризації, житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 зі службовими будівлями зареєстрований в погосподарській книзі Волоськобалаклійської сільської ради, головою двору значиться ОСОБА_2 /а.с. 13/.

Також вищезазначена обставина підтверджується копією особового рахунку № НОМЕР_1 погосподарської книги.

Проте, відповідно до довідки КП «Шевченківське БТІ» від 14.07.2020 року № 60 за адресою: АДРЕСА_1 майно не зареєстровано.

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , пояснили, що з дитинства знають позивача, яка все життя прожила у с. Волоська Балаклія з бабусею ОСОБА_2 , доглядала за нею та здійснила поховання.

Відповідно до ч.2 п.3.1. Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 № 95, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2013 за № 612/23144, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову І практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на обєкт нерухомого майна.

Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до абз. 60 п. 3.3 Інструкції про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 не належить до самовільного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки господарські /присадибні/ будинки і споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року.

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966 р., погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Виходячи зі змісту нормативно-правових актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05.08.1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, власник майна, згідно статті 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, в зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на житловий будинок порушено право позивача на спадкування.

Про неможливість зареєструвати право власності на житловий будинок та отримати свідоцтво про право на спадщину позивач дізналася в травні 2020 року.

Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст.ст. 316, 328 ЦК України).

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 263 - 265, 315, 316, 319 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 524, 525, 529, 534, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, ст.ст. 316, 328, 392 Цивільного кодексу України ,-

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Встановити факт, що заповіт, посвідчений 15 лютого 1992 року секретарем виконавчого комітету Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області Приходьком О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 42, в якому заповідачем зазначена: « ОСОБА_2 » (російською мовою), дійсно складений заповідачем ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 з дня набрання рішенням суду законної сили право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію рішення направити відповідачу.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 цього Кодексу.

Суддя

Н.І.Островська