УХВАЛА

27.11.2020 ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2-др/425/3/20

Справа № 425/1798/18

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Романовського Є.О.,

за участю секретаря - Чикунової Ю.С.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рубіжному Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про перевід прав покупця та визнання права власності на частку квартири,

В С Т А Н О В И В:

22.10.2020 року Рубіжанським міським судом Луганської області ухвалено рішення по справі № 425/1798/18, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, переведено на неї права та обов`язки покупця Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу квартири, укладеним 22.12.2014 року між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2 , та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 120 650 грн. шляхом їх перерахування з депозитного рахунку ТУ ДСА України в Луганській області, внесених ОСОБА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_5 звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, зазначивши що 22.10.2020 року ухвалено рішення по зазначеній цивільній справі, однак судом при ухваленні рішення не було вирішено питання щодо судових витрат, які були нею понесені під час розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. ч. 4, 5 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що на обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, відповідачем ОСОБА_5 надано до суду:

- договір про надання правової допомоги від 19.07.2018 року, укладений між АБ «Максима Хартова» та ОСОБА_5 , згідно якого Адвокатське бюро відповідно до вимог законодавства надає правову допомогу клієнту по цивільній справі № 425/1798/18 в інтересах ОСОБА_5 (а.с.150 том ІІ);

- ордер на надання правової допомоги від 13.10.2018 року серії ЗП № 022214 виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 19.07.2018 року, а також свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю, видане 11.01.2016 року ОСОБА_6 відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (а.с.151 том ІІ);

- додаткова угода від 19.07.2018 року № 1 до договору про надання правової допомоги від 19.07.2018 року, згідно якої ОСОБА_6 та ОСОБА_5 уклали додаткову угоду та домовились, про те, що гонорар адвоката по цивільній справі № 425/1798/18, становить 7000 грн., які складаються з: проведення консультацій та вироблення правової позиції 2000 грн., підготовка та узгодження відзиву на позовну заяву 3000 грн., та участь у судових засіданнях 2000 грн. (а.с.153 том ІІ).

- розрахункова квитанція від 16.11.2020 року серія ЛХ № 1, згідно якої ОСОБА_5 сплатила ОСОБА_6 5 400 грн., які складаються з: проведення консультацій та вироблення правової позиції 2000грн., підготовка та узгодження відзиву на позовну заяву 3000 грн., участь у судових засіданнях 400 грн., які були сплачені ОСОБА_5 16.11.2020 року (а.с.152 том ІІ).

Стаття 134 ЦПК України передбачає, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями статей 120, 122, 123, 124 ЦПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

З огляду на те, що 22.10.2020 року ОСОБА_5 була відсутня під час ухвалення судового рішення (а.с.115 том ІІ), повний текст якого складено 30.10.2020 року (а.с.117-120 том ІІ) та яке нею отримано 10.11.2020 року (а.с.133-134 том ІІ), а 16.11.2020 року, тобто у перший робочий день, поштою направила до суду заяву про ухвалення додаткового рішення з розрахунком та доказами щодо розміру судових витрат (а.с.148-256 том ІІ), а тому суд вважає, що строк для подання доказів щодо розміру витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, пропущено з поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частина 2 ст. 137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч. 1 ст.1 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону ч. 1 ст. 1 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження цих обставин суду, крім договору про надання правничої допомоги, також повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 надано розрахункову квитанцію, яка не містить відмітку банку, про те, що вказана сума дійсно сплачена нею адвокату Хартову М.В., не надано банківського документу або касового чеку з підтвердженням фактичної сплати вказаної суми за надання правничої допомоги, відсутній акт приймання-передачі наданих послуг, а також саме рішення суду ухвалено не на її користь, оскільки за результатами розгляду справи, вона фактично втрачає разом з чоловіком Ѕ частку спірної квартири, а тому суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12-13, 76-81, 258-261, 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про перевід прав покупця та визнання права власності на частку квартири - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Луганського апеляційного суду або через Рубіжанський міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання цієї ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду складена 02 грудня 2020 року.

Суддя Є.О. Романовський