Провадження №2/760/4892/20
Справа №760/6037/20-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Шпори М.М.

позивача- ОСОБА_1

представника позивача- ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3-я особа: ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням, та виселення, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить:

- усунути їй перешкоди в користуванні власним майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації місця проживання;

- виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1 .

Посилається в позові на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 лютого 1996 року вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

Разом з нею в квартирі також зареєстрований та проживає її колишній чоловік - відповідач, з яким вона перебувала в шлюбі з 09 серпня 2005 року по 09 листопада 2018 року.

На даний час будь-яких стосунків вони не підтримують, домовленості щодо проживання відповідача в квартирі відсутні, в добровільному порядку останній знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим порушує та обмежує її право на вільне користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, відповідач постійно зловживає алкогольними напоями, вчиняє сварки, що порушує правила співжиття і робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі.

Відповідач має на праві приватної власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , який отримав від неї на підставі договору дарування від 19 лютого 2015 року.

Вважає, що оскільки відповідач спільним побутом з нею не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності.

Третя особа подав до суду пояснення, в яких позов підтримав з підстав, викладених у ньому.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої даної статті до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Дана норма закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Судом встановлено, що позивач та третя особа на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 лютого 1996 року в рівних долях є власниками квартири АДРЕСА_1 .

Сторони тривалий час перебували в шлюбі, який був зареєстрований повторно 09 серпня 2005 року та розірваний рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року.

З Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 20 березня 2020 року вбачається, що, окрім позивачки, в спірній квартирі зареєстрований відповідач, третя особа ОСОБА_5 та ОСОБА_6

/ а.с. 7 - 8, 10 - 11, 17 /

Позивач у судовому засіданні зазначила, що відповідач тривалий час проживав та на даний час проживає в спірній квартирі, не дивлячись на розірвання шлюбу.

Зазначила також, що відповідач своєю поведінкою та зловживанням спиртними напоями чинить їй перешкоди в користуванні власністю, проживаючи в квартирі та будучи зареєстрованим у ній, яка належить їй з сином на праві спільної часткової власності.

Частиною 1 статті 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до вимог статті 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу.

Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частинами першою та другою статті 116 ЖК України визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Звертаючись до суду будь-яких доказів, визначених законом і достатніх для виселення відповідача з займаного ним житла, позивач не надала.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом статей 76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні принципу змагальності, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 зроблено висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням.

Враховуючи викладене вище, проживання відповідача в спірній квартирі, підстави для визнання його таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням, відсутні.

Та обставина, що відповідач втратив статус члена сім`ї позивача, як співвласника, з точки зору викладеного вище, не є підставою для його виселення та визнання таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням для зняття його з реєстрації в ньому.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16, 29,316, 317, 401, 402, 405 ЦК України, ст. ст. 9, 109, 116,156, 157 ЖК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням, та виселення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 січня 2021 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва