Справа №333/328/20
Провадження №2/333/1041/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:
судді Круглікової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,
представника позивача Тивоненка Д.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, матеріали цивільної справи
за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача 1: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача 2: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 ,
до відповідача 3: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 ,
до відповідача 4: ОСОБА_5 , АДРЕСА_1
третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, 69002, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 84,
третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_6 , АДРЕСА_1
про визнання особи такою, що має право на реєстрацію місця свого проживання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача 1: ОСОБА_2 , відповідача 2: ОСОБА_3 , відповідача 3: ОСОБА_4 , відповідача 4: ОСОБА_5 про визнання особи такою, що має право на реєстрацію місця свого проживання. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є сином ОСОБА_6 , якій на праві приватної спільної часткової власності належить 9/25 частки у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_4 . Відповідачі у справі є співвласниками зазначеного житлового приміщення. ОСОБА_1 фактично проживає у вказаному будинку приблизно півтора року, регулярно сплачує кошти за отриманні комунальні послуги, підтримує належну третій особі 2 частку будинку у належному стані. У травні 2019 року третя особа 2 хотіла зареєструвати місце проживання свого сина позивача ОСОБА_1 у вказаному житловому будинку. Проте, представник третьої особи 1 відмовив у такій реєстрації, оскільки для цього необхідна згода всіх співвласників будинку. Відповідачі 1,2,3,4 відмовились підписувати заяви про надання дозволу на вселення позивача у будинок. Численні вмовляння ні до чого не призводять. З огляду на викладене, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити.

Відповідач 1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідач 2 до зали судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій вказала, що ні позивач, ні його мати не звертались до неї з проханням про підпис паперів на право реєстрації ОСОБА_1 у будинку за адресою: АДРЕСА_4 . Крім того зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
В судовому засіданні 06.04.2020 року відповідач 3 зазначив, що ні позивач, ні його мати не звертались до нього з проханням про підпис паперів про надання дозволу на реєстрацію ОСОБА_1 у будинку за адресою: АДРЕСА_4 . Також пояснив, що жодних перешкод у користуванні зазначеним житлом ні позивачу, ні його матері не чинить, у зв`язку з чим не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . В та подальшому просив суд справу розглядати за його відсутності, про що надав суду відповідну заяву.
Відповідач 4 до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив.
Дослідивши матеріали справи та наявній в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 01.08.2017 року, укладеного між нею та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 647, належить 9/25 частки будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Зазначена обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.08.2017 року №93401793 (а.с. 13-14).

Крім того, згідно з інформативною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.01.2020 року №197368053, співвласниками будинку за адресою: АДРЕСА_4 , крім ОСОБА_6 , є ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 59-60). Зазначена обставина також підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 30.06.2016 року (а.с. 10-11).

З матеріалів справи слідує, що батьками позивача у цій справі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження від ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , актовий запис №878 (а.с. 5).

Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові від 10.10.2002 року, актовий запис №98, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перемінила прізвище на « ОСОБА_10 » (а.с. 61).

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що позивач у справі є сином ОСОБА_6 , якій на праві приватної спільної часткової власності належить 9/25 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 .

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як вбачається із змісту позовних вимог, ОСОБА_1 просить суд визнати його таким, що має право на реєстрацію місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також порядок реалізації свободи пересування, вільного вибору місця проживання, випадки їх обмеження регламентуються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Так, статтею 2 наведеного вище Закону гарантується громадянам України свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом (ч. 1). Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (ч. 2).

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Статтею 6 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання (ч. 1). У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (ч. 2). Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;

квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку) (ч. 3).

Розглянувши заявлені вимоги, суд виходить з того, що Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено право на вільний вибір місця проживання, яке реалізується шляхом звернення до відповідних органів реєстрації з письмовою заявою про реєстрацію свого місця проживання. Таким чином, таке право на реєстрацію свого місця проживання регламентується Законом та не потребує додаткового визнання в судовому порядку.

Як встановлено судом, доказів на підтвердження звернення позивача до відповідного органу реєстрації з письмовою заявою про реєстрацію свого місця проживання матеріали цієї справи не містять.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, аналіз наведених вище норм чинного законодавства свідчить, що особа може звернутись до суду за захистом свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом.

Матеріали цієї справи не містять жодних доказів на підтвердження порушення, невизнання або оспорювання права позивача на реєстрацію свого місця проживання у спірному житловому будинку зі сторони відповідачів 1,2,3,4.

Так, будь-яких доказів, що підтверджують факт звернення позивача до відповідачів 1,2,3,4 з проханням про надання дозволу на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_4 та відмови ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у наданні такого дозволу матеріали справи №333/328/20 станом на час її розгляду не містять та представником позивача не надано.

Крім того, як встановлено судом із заяви відповідача 2 ОСОБА_3 та пояснень відповідача 3 ОСОБА_4 , наданих в судовому засіданні 06.04.2020 року, позивач жодним чином не звертався до них з проханням надати дозвіл на реєстрацію місця свого проживання за вказаною вище адресою.

За таких обставин, з матеріалів справи не вбачається та судом не встановлено, що відповідачі у цій справі чинять перешкоди ОСОБА_1 - сину ОСОБА_6 у реалізації свого права на реєстрацію місця проживання у вказаному житловому будинку.

З огляду на викладене, враховуючи, що право на реєстрацію свого місця проживання регламентується Законом та не потребує додаткового визнання в судовому порядку, а наявні в матеріалах справи докази не підтверджують порушення, невизнання або оспорювання відповідачів 1,2,3,4 права ОСОБА_1 на реєстрацію місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 , суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 . У зв`язку з чим, у задоволенні позову судом відмовляється.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 840,80 грн. судом покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 01.06.2020 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя А.В.Круглікова