Ухвала

16 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 752/1567/17

провадження № 61-16666ск 20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та комунального підприємства «Солом`янка-Сервіс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Яна Леонідівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова Анастасія Григорівна, про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Департаменту

з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та комунального підприємства «Солом`янка-Сервіс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Я. Л., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова А. Г., про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування квартири

АДРЕСА_1 , укладений між

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений 02 лютого 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я. Л., зареєстрований за реєстровим № 463, та скасовано його державну реєстрацію, здійснену державним реєстратором комунального підприємства «Солом`янка - Сервіс» за № грудня 2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року в частині відмови

у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності

та витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 за правом спадкування за заповітом.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру

АДРЕСА_1 та скасувано державну реєстрацію відносно вказаної квартири, здійснену державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А. Г. від 21 січня 2017 року за № 18651523, на підставі договору купівлі-продажу від 21 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А. Г.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

11 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду

із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду

від 21 жовтня 2020 року, в якій просить скасувати вказане судове рішення

та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Також касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України доданий до касаційної скарги документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1 280,00 грн, однак не підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день звернення до суду з цим позовом) передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Оскільки із поданої касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається ціни позову станом на день його подання щодо вимог майнового характеру (відсутнє визначення вартості об`єктів нерухомого майна), тому неможливо встановити розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви, у зв`язку з чим заявник при сплаті судового збору має підтвердити відповідність такої сплати належними доказами (позовна заява з визначеною ціною позову або інші належні докази).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печер. р-ні/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату в повному обсязі.

Також касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду у зв`язку з тим, що порушено вимоги пунктів 2, 3 частини другої статті 392 ЦПК України,

а саме: не вказаний реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України особи, яка подає касаційну скаргу; повне найменування (для юридичних осіб) та ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), оскільки

у касаційній скарзі не вказані сторони ОСОБА_3 , Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), комунальне підприємство «Солом`янка-Сервіс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Я. Л., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова А. Г.

Також касаційна скарга ОСОБА_1 подана з порушенням пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України, а саме: не наданокопії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Таким чином, заявнику необхідно надіслати на адресу Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням реєстраційного номеру облікової картки платника податків за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України особи, яка подає касаційну скаргу; повного найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи,

їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання

чи перебування (для фізичних осіб); зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав); копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи; докази сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 16 грудня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць