Провадження № 2-з/760/80/20
Справа № 760/4914/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Козленко Г.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову відповідно до якої просив:

- накласти арешт на 1/12 частки що належить ОСОБА_2 , 1/12 частки, яка належить ОСОБА_3 , 1/12 частки яка належить ОСОБА_4 , 1/12 частки яка належить ОСОБА_7 , 1/12 частки яка належить ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали заяви, суддя приходить до висновку про направлення заяви про забезпечення позову за підсудністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, відповідно до вимог ч.1 ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є забезпечення виконання судового рішення. Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Статтею 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність, зокрема в частині 1 цієї статті зазначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до п.42 постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За змістом п.41 вищевказаної Постанови, перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Однак з заяви та викладу обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовує вимоги вбачається, що спір між сторонами не виник з приводу нерухомого майна, оскільки останній в майбутньому хоче стягнути заборгованість, яка виникла з договірних відносин.

Так, ОСОБА_1 хоче звернутися до суду із позовною заявою про стягнення з відповідачів грошової суми (завдатку) коштів за попередніми договорами купівлі-продажу частини житлового будинку та частини земельної ділянки. За умовами яких, сторони домовлялися в майбутньому укласти договори купівлі-продажу нерухомого майна.

Таким чином, речове право в даному випадку - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права, яке в даному випадку закінчується укладанням договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу. За таких обставин інша сторона попереднього договору може претендувати лише на відшкодування збитків відповідно до ч.2 ст.635 ЦК України.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову, умови за попередніми договорами не виконані, тобто дії сторін за попередніми договорами не призвели до укладання договору купівлі-продажу, що в свою чергу не спричинило набуття права власності позивачем.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Оскільки позивач не набув права власності та будь-яких майнових прав на нерухоме майно, а майбутні позовні вимоги не є спором який виник із приводу нерухомого майна, то застосування положень ст.152 ЦПК України в даному випадку є неможливим. Вважаю правильним при вирішенні питання про підсудність даної справи керуватися правилами ч.1 ст.27 ЦПК України.

Звернення ОСОБА_1 з даною заявою за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва є помилковим, оскільки відносини між сторонами регулюються нормами чинного законодавства в площині суто договірних відносин (стягнення грошової суми (завдатку) коштів за попередніми договорами), які не виникають з приводу нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 вказана адреса майбутніх відповідачів:

- ОСОБА_2 адреса: АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_3 адреса: АДРЕСА_3 ;

- ОСОБА_4 адреса: АДРЕСА_4 ;

- ОСОБА_7 адреса: АДРЕСА_5 ;

- ОСОБА_6 адреса: АДРЕСА_6 .

Отже, вищевказана справа не підсудна Солом`янському районному суду м. Києва відповідно до територіальної юрисдикції (підсудності).

Беручи до уваги викладене, оскільки більшість можливих відповідачів зареєстровані в Печерському районі м. Києва, наявні підстави для направлення даної заяви про забезпечення позову за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, що відповідатиме положенню ч.1 ст.27 ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У відповідності до положень ч.ч.1, 2 ст.32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

З огляду на викладене вище, заява про забезпечення позову не підсудна Солом`янському районному суду м. Києва, тому заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову необхідно передати за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Керуючись ст.ст.27, 31, 32 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову передати на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва(01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя - Г.О. Козленко