Справа № 201/9363/20
Провадження № 2/201/3266/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

06 листопада 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Мілової Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені по заборгованості по аліментам,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2020р. ОСОБА_1 через свого представника адвоката Чіняєву О.М. (діє на підставі ордеру від 30.09.2020р. а.с. 14) звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені по заборгованості по аліментам (а.с. 1 - 3).

Ухвалою судді від 02.10.2020р. відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 17).

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2020р. по справі № 201/13627/19 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки до досягнення нею повноліття, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 11.12.2019р.

Одна відповідач своєчасно аліменти не сплачував, внаслідок чого за період з 11.12.2019р. по 01.08.2020р. має заборгованість по аліментам. Станом на дату подання даного позову, відповідач не погасив заборгованість по аліментам, тому стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 20 137,02 грн. за вказаний період.

Відповідач є працездатним, має у власності дві квартири: за адресою: АДРЕСА_1 , та за адресою: АДРЕСА_2 , які набув у власність в лютому 2020 року, що додатково підтверджує можливість відповідача сплачувати аліменти.

На підставі викладеного, просила стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 11 грудня 2019 року по 01 серпня 2020 року в розмірі 20 137,02 грн.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. 02.11.2020р. надав відзив на позовну заяву (а.с. 35-37), у якому зазначив, що він обізнаний про рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2020р. по справі № 201/13627/19 про стягнення аліментів на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини.

На той час він був офіційно працевлаштований у ТОВ «Контракт продрезерв 5». У бухгалтерії товариства дізнався, що стягнення аліментів буде проводитися на підставі постанови державного виконавця, або ж виконавчий документ може бути самостійно надісланий стягувачем підприємству і кожного місяця з його заробітної плати будуть перераховуватися аліменти. Тому чекав, коли почнуть офіційно стягувати аліменти із заробітної плати. Однак стягнення не відбувалося. А виконавче провадження державним виконавцем відкрито лише 14.05.2020р.

12.03.2020р. в Україні введено карантин та запроваджено ряд заходів спрямованих на протидію поширення коронавірусної інфекції COVID-19. Після впровадження Кабінетом Міністрів України відповідних обмежень з 12.03.2020р. він був звільнений. На час відкриття виконавчого провадження став безробітним. Країна знаходилася у карантинному режимі. Через брак робочих місць тривалий час не міг влаштуватися на роботу. Влаштувався на роботу лише 10.09.2020р. до ТОВ «Експрес Плюс». Отже заборгованість у нього виникла у зв`язку із зміною матеріального становища, відсутністю заробітної плати, тому його вина у неможливості сплачувати аліменти відсутня.

Крім того, 22.08.2020р. він зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 . Дружина і її двоє дітей фактично перебувають на його утриманні, оскільки дружина не працює. Його доходом є лише заробітна плата, яка витрачається на щоденні потреби.

Також зауважив, що розрахунку заборгованості та пені здійснено невірно. Після погашення заборгованості державним виконавцем здійснено інший розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, згідно із яким заборгованість по сплаті аліментів є меншою, ані ж вказана у розрахунку, представленому позивачкою.

Враховуючи наведене та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивачки 06.11.2020р. надала відповідь на відзив (а.с. 47 - 50), у якій уточнила розрахунок пені (а.с. 50) і не погодилася із позицією відповідача про відсутність підстав для її стягнення у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем. Зазначила, що відповідач знав про рішення суду про стягнення аліментів, але добровільно його не виконував, на прохання позивачки не реагував. Тому позивачка звернулася до органів виконавчої служби із заявою про примусове стягнення аліментів.

Посилаючись на зміни в матеріальному становищі і карантинні заходи на території України, водночас, відповідач придбав у лютому 2020 року нерухомість. Наполягала на задоволенні позову.

Відповідач надав заперечення на відповідь представника позивача (а.с. 55), у яких наполягав на власних доводах, зазначив, що погасить всю заборгованість, як тільки працевлаштується.

Представник позивачки адвокат Чіняєва О.М. 06.11.2020р. подала заяву, в якій просила справу слухати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с. 56).

Відповідач ОСОБА_2 також у заяві (запереченнях на відповідь) 06.11.2020р. просили справу слухати без його участі, просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 55).

З урахуванням заяв сторін, судове засідання відповідно до положень ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України відбувалось за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони мають спільну малолітньою дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2020р. по справі № 201/13627/19 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею повноліття, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини ОСОБА_1 , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 11.12.2019р.

Згідно із наданим позивачкою розрахунком заборгованості державного виконавця Соборного ВДВС за матеріалами виконавчого провадження № 62027991 за період з 11.12.2019р. по 01.08.2020р. у відповідача виникла заборгованість по аліментам, яка складає 25 342,32 грн. (а.с. 4).

Як видно із розрахунку державного виконавця Соборного ВДВС, представленого відповідачем, за матеріалами виконавчого провадження № 62027991 за період з 11.12.2019р. по 01.10.2020р. відповідач мав заборгованість в сумі 20 086,09 грн., в жовні 2020 року сплатив 22 649,34 грн., тобто погасив заборгованість повністю (а.с. 25).

Отже, відповідач на виконання рішення суду про стягнення аліментів, починаючи з 11.12.2019р., сплатив нараховані державним виконавцем аліменти в жовтні 2020 року.

Суд зазначає, що у будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так:

заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Суд виходить з того, що рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 11 грудня 2019 року.

У разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Отже, заборгованість по аліментам, що стягнута рішенням суду з 11 грудня 2019 року, виникла з 01 січня 2020 року. Тому нарахування пені здійснюється з 01 січня 2020 року. Враховуючи, що позивачка просила стягнути пеню за січень 2020 року, то в межах позовних вимог, пеня може бути стягнута за січень 2020 року і до дня уточнення позовних вимог 06 листопада 2020 року, у яких позивачка просила стягнути пеню нараховану до серпня 2020 року до 30 вересня 2020 року (а.с. 50).

Таким чином, суд, розраховуючи аліменти, бере період з 01 січня 2020 року до 30 вересня 2020 року, з урахування розрахунку заборгованості , представленого відповідачем, з яким позивачка погодилася. уточнюючи вимоги (а.с. 50).

Заборгованість за грудень 2019 року становить: 1 918,62 грн. х 273 днів затримки (з 01 січня 2020 року до 30 вересня 2020 року) х 1% = 5 237,83 грн.;

заборгованість за січень 2020 року становить: 889,50 грн. х 242 днів затримки (з 01 лютого 2020 року до 30 вересня 2020 року) х 1% = 2 152,59 грн.

заборгованість за лютий 2020 року становить: 920,39 грн. х 213 днів затримки (з 01 березня 2020 року до 30 вересня 2020 року) х 1% = 1 960,43 грн.

заборгованість за березень 2020 року становить: 889,50 грн. х 182 дні затримки (з 01 квітня 2020 року до 30 вересня 2020 року) х 1% = 1 618,89 грн.

заборгованість за квітень 2020 року становить: 2 605,75 грн. х 152 дні затримки (з 01 травня 2020 року до 30 вересня 2020 року) х 1% = 3 960,74 грн.

заборгованість за травень 2020 року становить: 2 605,75 грн. х 121 день затримки (з 01 червня 2020 року до 30 вересня 2020 року) х 1% = 3 152,96 грн.

заборгованість за червень 2020 року становить: 2 605,75 грн. х 91 день затримки (з 01 липня 2020 року до 30 вересня 2020 року) х 1% = 2 371,23 грн.

заборгованість за липень 2020 року становить: 2 605,75 грн. х 60 днів затримки (з 01 серпня 2020 року до 30 вересня 2020 року) х 1% = 1 653,45 грн.

заборгованість за серпень 2020 року становить: 2 605,75 грн. х 29 днів затримки (з 01 серпня 2020 року до 30 вересня 2020 року) х 1% = 755,66 грн.

Всього: 22 863,37 грн.

При цьому суд не приймає розрахунок пені позивачки (а.с. 50), оскільки він не відповідає положенням ч. 1ст. 196 СК України і не узгоджується з вищенаведеними правовими позиціями вищого суду.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ухилявся від сплати аліментів.

Суд не приймає доводи відповідача про те, що він не мав можливості сплачувати аліменти у зв`язку із втратою роботи, що пов`язує із запровадженням карантину, оскільки доказів того, що саме ці обставини (карантин) стали причиною втрати роботи і несплати аліментів відповідачем не надано.

Окрім того, як свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 51 - 52), відповідач саме у період, коли в нього виникла заборгованість по аліментам (з 01 січня 2020 року до 30 вересня 2020 року), а саме, 21.02.2020р. придбав Ѕ частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Доводи відповідача про те, що на його утриманні знаходиться дружина ОСОБА_3 і її двоє дітей нічим не підтверджені. Окрім того, суд зазначає, що закон не покладає на відповідача обов`язку утримувати дітей дружини, а сам факт укладенні шлюбу з іншою жінкою не звільняє його від виконання батьківського обов`язку щодо сплати аліментів. До того ж, шлюб відповідач уклав 22.08.2020р., коли вже йому була нарахована заборгованість по аліментам, що виникла з грудня 2019 року і яку він погасив у жовтні 2020 року у період шлюбу, одним платежем в сумі 22 649,34 грн.

Суд наголошує, обов`язок зі сплати аліментів виникає не з дня набрання рішенням про стягнення аліментів законної сили, а з 01 числа наступного місяця, після поточного місяця, в якому нараховані аліменти.

Відповідач протягом всього часу був обізнаний про наявність рішенням суду про стягнення аліментів, прочинаючи стягнення з 11.12.2019р., адже приймав участь у справі в суді першої інстанціїі був обізнаний про момент пред`явлення позову. Строк сплати аліментів настав 01.01.2020р.

Згідно із п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідач не обґрунтовує несплату аліментів скрутним матеріальним становищем (несвоєчасною виплатою заробітної плати роботодавцем, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо) тому відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності як платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені).

Заборгованість відповідача на момент звернення позивачки із цим позовом становила 20 086,09 грн., згідно із розрахунком державного виконавця, представленого відповідачем, з яким позивачка погодилася, що видно з її відзиву (а.с. 25, 50).

Відповідно до розрахунку суду, сума пені за період прострочення з 01 січня 2020 року до 30 вересня 2020 року складає 22 863,37 грн., тобто перевищує 100% заборгованості по аліментам, а тому до стягнення підлягає пеня за прострочення виплати аліментів у розмірі 20 086,09 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2020 рік.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 274, 275 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені по заборгованості по аліментам задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення виплати аліментів, яка виникла за період з з 01 січня 2020 року до 30 вересня 2020 року у розмірі 20 086,09 грн. (двадцять тисяч вісімдесят шість гривень 09 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 16 листопада 2020 року.

Суддя Наумова О.С.