Справа № 204/1749/20
Провадження № 4-с/204/17/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника скаржника ОСОБА_2 ,

стягувача ОСОБА_3 ,

державного виконавця Абдуллаєвої С.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 на дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області при виконанні рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2012 року у справі № 2-3992/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області при виконанні рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2012 року у справі № 2-3992/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, в якій він просив визнати протиправними дії державного виконавця відділу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Абдуллаєвої С. З. та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Абдуллаєвої С. З. від 30 січня 2020 року про арешт коштів боржника. В обґрунтування скарги зазначено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2012 року у справі № 2/3992/11 задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання його сина ОСОБА_5 на користь матері дитини - ОСОБА_3 , починаючи стягнення з 06.11.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання даного рішення суду 11.12.2012 року був виданий виконавчий лист. Постановою від 11.12.2012 року Бабушкінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 35717102. З електронного листа АТ КБ «Приватбанк» він дізнався, що державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в рамках виконавчого провадження № 35712102 арештовано його єдиний картковий рахунок № НОМЕР_1 . З метою запобігання залишення без основного джерела засобу для існування та з метою можливості для подальшої сплати аліментів, листом від 24.02.2020 року, він направив до начальника відділу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про зняття арешту з карткового рахунку. Проте, у встановлений законом строк відповіді не отримав. Лише 12.03.2020 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження отримав нарочно лист-відповідь державного виконавця про відсутність підстав для зняття арешту з карткового рахунку. Крім того, 10.03.2020 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження він нарочно отримав постанову державного виконавця про накладення арешту на його рахунки. Вважає, що державний виконавець, вчиняючи виконавчі дії, при накладені арешту на його єдиний картковий рахунок НОМЕР_1 , провів їх упереджено та не об`єктивно, що загалом призвело до порушення його гарантованих прав та інтересів, фактично позбавивши його основного законного джерела засобів для існування (отримання єдиного прибутку від ведення підприємницької діяльності, можливості своєчасно сплачувати аліменти згідно виконавчого листа № 2-3992/11, виданого 11.12.2012 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, та своєчасно сплачувати єдиний соціальний внесок та єдиний податок. Так, починаючи з 14 листопада 2017 року він займається підприємницькою діяльністю. Однак, на теперішній час, він, як фізична особа-підприємець, яка здійснює свою підприємницьку діяльність через мережу Інтернет, після здійснення накладення арешту на його картковий рахунок, фактично позбавлений єдиного доходу, що має від підприємницької діяльності, та подальшої можливості сплачувати єдиний соціальний внесок, податки та аліменти згідно виконавчого листа виконавчого листа №2-3992/11. Тобто, арешт карткового рахунку фактично позбавив його єдиного доходу та можливості подальшої сплати аліментів. Вважає, що такими діями державного виконавця порушуються його конституційні права. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою.

08 квітня 2020 року від Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшов відзив на скаргу, в якому він просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги в повному обсязі з огляду на наступне. У Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває на примусовому виконанні виконавче провадження ВП № 35717102 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-3992/11 від 11.12.2012 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини до повноліття у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06 грудня 2011 року. Боржник неодноразово викликався державним виконавцем, однак в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які документи, що підтверджують факт явки ОСОБА_1 до державного виконавця до вересня 2019 року та факт сплати аліментів стягувачу. Також, в матеріалах провадження до серпня 2018 року відсутні квитанції про сплату аліментів стягувачу ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини з 2011 року. Оскільки заборгованість по аліментам ОСОБА_1 перевищувала сукупно чотири місяці з моменту надходження виконавчого документа на виконання, боржник був внесений до Єдиного реєстру боржників по аліментах, 09.08.2019 року державним виконавцем були винесені постанови про тимчасове обмеження боржника у праві полювання, про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. ОСОБА_1 з`явився до Шевченківського ВДВС тільки 19.09.2019 року. 05.11.2019 року боржник подав до Відділу заяву про зняття тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, оскільки останній є фізичною особою-підприємцем, займається роздрібною торгівлею, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет, а згідно п.2 ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами не може бути застосовано в разі, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування. У зв`язку з цим державним виконавцем було винесено постанову про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Боржником 27.11.2019 року був наданий один чек про сплату аліментів на суму 1 512,00 грн., що навіть менше ніж поточні аліменти за місяць. З листопада 2019 року по січень 2020 року боржник до Шевченківського ВДВС не з`являвся, жодного чеку про сплату аліментів не надавав. Станом на 30 січня 2020 року розмір заборгованості склав 95 917,21 грн., штраф по аліментам - 48 722,98 грн., виконавчий збір по аліментам - 9 591,72 грн. Оскільки боржник мав суттєву заборгованість по аліментам, згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 30.01.2020 року винесена постанова про арешт коштів боржника, яка 04.02.2020 року рекомендованим листом була направлена за адресою боржника, яка зазначалася у виконавчому листі. 10 березня 2020 року, а саме як зазначає скаржник у скарзі, державний виконавець постанову про арешт коштів ОСОБА_1 не видавав. Боржник свої обов`язки не виконує та ускладнює виконання рішення суду. На цій підставі, коли боржник звернувся до Шевченківського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного МУМЮ (м. Дніпро) 24.02.2020 року про зняття арешту з карткового рахунку, йому було повідомлено у відповіді від 10.03.2020 року, що арешт буде знятий після повного розрахунку з боргами по аліментам. Оскільки ОСОБА_1 має суттєву заборгованість по аліментам, від сплати якої ухиляється, дії державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного МУМЮ (м. Дніпро) Абдуллаєвої С.З. не можна вважати протиправними, оскільки вони захищають інтереси неповнолітньої дитини.

Заявник ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2 в судовому засіданні скаргу підтримали та просили суд її задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у скарзі. ОСОБА_1 додатково пояснив, що заборгованості по аліментам він не мав, аліменти на утримання дитини сплачував, однак надати підтвердження оплати аліментів він не може, оскільки він платив аліменти не через відділ ДВС, а просто передавав їх ОСОБА_3 . Зазначив також, що він є фізичною особою-підприємцем, на арештований рахунок йому надходять кошти від клієнтів, на які в подальшому він купує товари для клієнтів, однак через арешт рахунку він позбавлений такої можливості, що позбавляє його доходів.

Державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - Абдуллаєва С.З. в судовому засіданні вимоги скарги не визнала та просила суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги в повному обсязі. Пояснила, що ОСОБА_1 має значну заборгованість зі сплати аліментів, яку він не погашає та навіть поточні аліменти платить у меншому розмірі, ніж йому нарахований. Зазначила, що оскільки заборгованість зі сплати аліментів боржник добровільно не погашає, то її дії щодо винесення постанови про арешт коштів боржника повністю відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Стягувач ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги в повному обсязі. Пояснила, що з 2011 року ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини не сплачує, за весь цей період мали місце лише поодинокі випадки оплати боржником аліментів, однак у розмірі, навіть меншому за той, що нараховувався державним виконавцем.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2012 року по справі № 2-3992/11, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua/Review/25016384, було стягнуто з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь матері дитини - ОСОБА_3 , починаючи стягнення з 06 грудня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, допустивши по справі негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Обов`язковість рішень суду полягає у тому, що вони не можуть бути скасовані або змінені будь-якими адміністративними або державними органами, громадськими організаціями тощо та їх посадовими чи службовими особами; ці органи та особи не можуть винести іншого рішення у цій судовій справі; ці органи та особи не можуть приймати актів, що суперечать рішенню суду, виходячи із припущення про його неправильність; жоден орган, крім суду вищої інстанції, не може скасувати рішення суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

11 грудня 2012 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська на підставі рішення суду від 15 березня 2012 року по цивільній справі № 2-3992/11 було видано виконавчий лист.

Того ж дня, тобто 11 грудня 2012 року державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Булаховою О.М. було відкрито виконавче провадження № 35717102 з виконання вищезазначеного виконавчого листа № 2-3992/11, виданого 11 грудня 2012 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська (а.с. 12).

Умови та порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Боржник ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своєчасно та в повному обсязі не сплачував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість по аліментам.

При цьому, твердження ОСОБА_1 про те, що аліменти на утримання дитини він сплачував та сплачує, однак передавав їх особисто ОСОБА_3 , а не через відділ ДВС, є не доведеними жодними доказами та категорично заперечуються стягувачем ОСОБА_3 , а тому суд їх до уваги не приймає та відхиляє, як недоведені.

Пунктом 7 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на день винесення оскаржуваної постанови, тобто станом на 30 січня 2020 року) визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення . Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У зв`язку з цим, 30 січня 2020 року у виконавчому провадженні № 35717102 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Абдуллаєвою С.З. було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 95 917,21 грн. (а.с. 39-40).

Копію вказаної постанови державним виконавцем було направлено для відома ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також для виконання ПАТ КБ «Приватбанк» та АТ «Універсал Банк», що підтверджується супровідним листом від 30 січня 2020 року вих. № 0314/13113/15 (а.с. 38).

Отже, судом встановлено, що винесення державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника було направленим на забезпечення реального виконання боржником рішення суду про стягнення аліментів.

24 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з заявою про зняття арешту з карткового рахунку, в якій просив розглянути питання щодо зняття арешту з карткового рахунку НОМЕР_1 , що відкритий в Приватбанку на ОСОБА_1 , посилаючись на те, що з 14 листопада 2017 року він є фізичною особою-підприємцем та здійснює свою діяльність через мережу інтернет (придбання інтернет замовлень покупцем здійснюється виключно по передоплаті або повній сплаті замовлення, яка в подальшому перераховується на карткові рахунки, що зазначаються продавцем), накладення такого арешту позбавило його основного законного джерела засобів існування, які він отримує від підприємницької діяльності, а також позбавило подальшої фінансової можливості для сплати аліментів (а.с. 8).

За вих. № 0314/18582/15 від 10 березня 2020 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на вищевказану заяву ОСОБА_1 було надано відповідь, в якій зазначено, що 30.01.2020 року державним виконавцем був зроблений перерахунок боргу, який становив 97 348,50 грн., штраф по аліментам склав 48 722,98 грн., виконавчий збір по аліментам - 9 734,85 грн., окрім чека наданого боржником у листопаді 2019 року у розмірі 1 512,00 грн. та чеків за серпень та вересень 2019 року у розмірі 2 000,00 грн., заборгованість по аліментам не погашена, не сплачуються навіть поточні аліменти в повній мірі. Повідомлено, що після погашення заборгованості по аліментам, розрахунок якої був отриманий власноруч під підпис 10.03.2020 року, штрафу по аліментам, виконавчого збору по аліментам, арешт з карткового рахунку буде знятий (а.с. 7).

Звертаючись до суду з даною скаргою ОСОБА_1 посилався на те, що державний виконавець, вчиняючи виконавчі дії, при накладені арешту на його єдиний картковий рахунок НОМЕР_1 , провів їх упереджено та не об`єктивно, що загалом призвело до порушення його гарантованих прав та інтересів, фактично позбавивши його основного законного джерела засобів для існування (отримання єдиного прибутку від ведення підприємницької діяльності, можливості своєчасно сплачувати аліменти згідно виконавчого листа та своєчасно сплачувати єдиний соціальний внесок та єдиний податок).

З цього приводу слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на день винесення оскаржуваної постанови, тобто станом на 30 січня 2020 року) стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Також, частиною 1 статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Пунктом 8 розділу VIII «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Частиною 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

При цьому, в оскаржуваній постанові державний виконавець визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством, зазначивши, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Тобто, у випадку, якщо у ОСОБА_1 були б відкриті спеціальні рахунки, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, ПАТ КБ «Приватбанк» після отримання постанови державного виконавця про арешт коштів боржника, які знаходяться на рахунках, що належать боржнику ОСОБА_1 , повинен був би повідомити, що рахунки, на які накладено арешт, є рахунками зі спеціальним режимом призначення, на які законом заборонено накладення арешту, та у зв`язку з цим повернути зазначену постанову без виконання.

Однак, таких повідомлень від ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу державного виконавця не надходило.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, серед іншого, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» було прийнято до виконання постанову про арешт коштів боржника, то вказане свідчить про те, що рахунок, на який накладено арешт, не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно з 14 листопада 2017 року є фізичною особою-підприємцем та основним видом його діяльності є роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу інтернет, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 16).

Однак, разом з цим, заявником ОСОБА_1 не подано жодних доказів, які б свідчили про те, що арештований рахунок має спеціальний режим використання або на рахунку містяться кошти, звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У поданій довідці від 20 березня 2020 року по картковому рахунку № НОМЕР_2 (картка № НОМЕР_1 ) будь-які відомості щодо виду рахунку та режиму використання рахунку відсутні (а.с. 13).

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що неправомірність дій державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника не знайшла свого підтвердження під час розгляду скарги. Державний виконавець діяв правомірно та в межах наданих йому законом повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Проаналізувавши все вищенаведене та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувані дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_1 та постанова про арешт коштів боржника від 30 січня 2020 року відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження», були вчинені державним виконавцем відповідно до закону та в межах повноважень державного виконавця, а також направлені на забезпечення реального виконання боржником рішення суду про стягнення аліментів з метою захисту прав дитини, а отже підстави для задоволення вимог скарги ОСОБА_1 відсутні.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі ст.ст. 1, 18, 48, 52, 56, 59, 73 Закону України «Про виконавче провадження» від, керуючись ст.ст. 2, 4, 18,76-82, 259, 260, 268, 447, 448, 450, 451 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області при виконанні рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2012 року у справі № 2-3992/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Д. Л. Черкез