Провадження № 22-ц/812/1906/20 Доповідач апеляційної інстанції-Тищук Н.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Миколаїв

справа № 477/2755/18-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Горенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на заочне рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області, ухвалене 4 червня 2019 року суддею Полішко В.В. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 7 червня 2020 року), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до

ОСОБА_1

про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області про визначення додаткового строку в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 .

Позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на земельні ділянки площею 0,0552 га та 3,6745 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані за межами населеного пункту, на території Жовтневої районної ради Жовтневого району Миколаївської області. Саме він, як син, в останні роки життя доглядав матір, надавав їй матеріальну допомогу, лікував та провів поховання. Протягом шести місяців з дня смерті матері до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звернувся оскільки перебував у скрутному матеріальному становищі через тяжку хворобу дружини. Крім цього він та дружина є пенсіонерами та окрім мінімальної пенсії інших доходів не мають. На своє звернення до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Машкової С.М. з заявою про прийняття спадщини, отримав відмову у видачі свідоцтва у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання такої заяви.

Посилаючись на поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини, ОСОБА_2 просив визначити йому додатковий строк один місяць на подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 січня 2019 року первісного відповідача Вітовську районну державну адміністрацію Миколаївської області замінено на ОСОБА_1 .

Відповідач участі у судових засіданнях не приймав, направлені на його адресу судові повістки повернуті за закінченням терміну зберігання. Справу розглянуто в порядку заочного розгляду.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 4 червня 2019 року позов задоволено, ОСОБА_2 визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в один місяць з дня набрання рішенням законної сили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на ухвалення рішення без його участі без вручення йому копії позовної заяви та судових повісток. Також вказував на неналежну оцінку медичних документів як доказів у справі, на відсутність доказів звернення позивача з заявою до нотаріуса та на відсутність об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для позивача на вчинення таких дій.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта просив апеляційну скаргу задовольнити, позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с. 8).

Позивач та відповідач є синами померлої (а.с. 16, 50).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельних ділянок площею 0,0552 га та 3,6745 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Жовтневої районної ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 11,12).

У визначений законом строк 29 березня 2016 року, з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся тільки ОСОБА_1 (а.с. 44).

Положення частини першої статті 2 ЦПК України передбачають, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно частин першої та третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (частини перша та друга статті 1269 ЦК України).

Згідно частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17 та у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 372/2383/16-ц (провадження № 61-20920св18), від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19).

Задовольняючи позовні вимоги на підставі частини 3 статті 1272 ЦК України, суд , як на об`єктивні, непереборні та істотні труднощі для звернення позивача з заявою про прийняття спадщини, послався на хворобу його дружини, яку вважав підтвердженою медичними документами, датованими першою половиною 2014 року, тоді як спадщина відкрилась у жовтні 2015 року.

Отже, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Інших доводів скрутного матеріального становища, як і потреби у дороговартісних витратах на подання заяви про прийняття спадщини, позивачем не надано.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження існування об`єктивних та істотних труднощів для позивача для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини, що є підставою для скасування судового рішення та відмови у позові.

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати. За приписами пункту 2 частини 1 цієї статті у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Отже з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір за розгляд заяви про перегляд заочного рішення в суді першої інстанції 384, 20 грн., в суді апеляційної інстанції 576 грн. та в суді касаційної інстанції 384, 20 грн., а також 481, 20 грн., доплачених апеляційному суду за апеляційною скаргою на заочне рішення.

Керуючись статями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 4 червня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 17 листопада 1998 року Баштанським РВ УМВС України в Миколаївській області, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Казанківським РВ УМВС України в Миколаївській області 15 грудня 2010 року, РНОКПП НОМЕР_4 ) 1 825 (одну тисячу вісімсот двадцять п`ять), 60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 19 листопада 2020 року