Номер провадження: 22-ц/813/1971/20
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/11288/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Дютайв», 2) Товариство з обмеженою відповідальністю «П.А.Ф. ЛТД», 3) ОСОБА_2 , 4) Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест Лімітед Компані»,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору 1) Державний реєстратор Комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максим Олександрович, 2) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Розсоха Сергій Сергійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дютайв», Товариства з обмеженою відповідальністю «П.А.Ф. ЛТД», ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Лімітед Компані», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Державний реєстратор Комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максим Олександрович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Розсоха Сергій Сергійович, про визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування реєстраційних дій, за апеляційною скаргою адвоката Аветяна Артура Георгійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси, постановлену у складі судді Бондар В.Я. 11 вересня 2019 року, про відмову у забезпеченні позову,

встановив:

У липні 2019 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно машиномісце, загальною площею 24,5 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) витребувати із чужого незаконного володіння, а саме з володіння ТОВ «Інвест Лімітед Компані» у власність ОСОБА_1 нерухоме майно машиномісце, загальною площею 24,5 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ) скасувати низку реєстраційних дій щодо реєстрації спірного майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає себе є єдиним законним власником вищезазначеного спірного нерухомого майна, яке на момент звернення до суду із позовом перебуває у незаконному володінні відповідача - ТОВ «Інвест Лімітед Компані». При цьому, нерухоме майно вибуло з володіння позивачки поза її волею, шляхом підробки документів, зокрема шляхом підробки підпису позивачки (а. с. 2 19).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2019 р. відкрито провадження по справі (а. с. 22 23).

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції, а саме - 09.09.2019 р. від представника позивачки адвоката Аветяна А.Г. до суду першої інстанції надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме: 1) накласти арешт на нерухоме майно, а саме: а) мото місце № 25, загальною площею - 17,8 кв. м., яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_3 ; б) мото місце № 25а, загальною площею - 6,7 кв. м., яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_3 , реєстраційній номер об`єкта нерухомого майна: 101; 2) заборонити Міністерству юстиції України та його територіальним органам вчиняти будь-які реєстраційні дії спрямовані на внесення змін до відомостей на нерухоме майно, а саме: мото місце № 25, загальною площею - 17,8 кв. м., яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_3 , та мото місце № АДРЕСА_4 а, загальною площею - 6,7 кв. м., яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_3 , реєстраційній номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Наведена заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивач вбачає реальну загрозу унеможливлення виконання рішення суду у випадку подальшого перепродажу спірного нерухомого майна та його перереєстрації на інших осіб (а. с. 25 - 39).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.09.2019 р. у задоволені вказаної вище заяви про забезпечення позову відмовлено (а. с. 41).

В апеляційній скарзі адвокат Аветян А.Г., діючий від імені ОСОБА_1 ,просить ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги вказаної заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує на те, що в заяві про забезпечення позову було: 1) обґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням їх розумності та адекватності; 2) обґрунтовано наявність прямого зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог; 3) наведено причини, чому лише заявлений захід забезпечення позову спроможній забезпечити фактичне виконання судового рішення; 4) зазначено причини імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; 5) доведено, що вжиття таких заходів забезпечення позову жодним чином не порушує права та охоронювані законом права та інтереси учасників справи та третіх осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Інвест Лімітед компані» - Чукітова В.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ТОВ «Інвест Лімітед компані» - Чукітова В.В. у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про те, що позивачем не доведено існування реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Отже, суд першої інстанції належним чином дослідивши надані позивачем докази, правомірно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник ТОВ «Інвест Лімітед компані» - Чукітова В.В. у судовому засіданні також просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Розсохи С.С. до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Інші учасники справи причини неявки не повідомили. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо забезпечення позову, освідомленість учасників справи про її розгляд, враховуючи заяву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Розсохи С.С. про розгляд справи за його відсутності, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників, які в судове засідання не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши осіб, які з`явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції вищевказаним вимогам законодавства не відповідає.

При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено факту унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі невжиття заходів забезпечення позову (а. с. 41).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України, згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову не відповідає вищезазначеним вимогам.

В позовній заяві позивач заявляє вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне майно, витребування цього майна із чужого незаконного володіння та скасування реєстраційних дій щодо реєстрації спірного майна.

Запропонований представником позивачки вид забезпечення позову, а саме накладення арешту на спірне майно, є співмірним із заявленими позивачкою вимогами.

Колегія суддів також приймає до уваги, що зі змісту позовної заяви, заяви про забезпечення позову вбачається посилання позивачки на низку реєстраційних дій, які мали наслідком набуття права власності за особами, які, як на думку позивачки, набули вказане право власності незаконно. Також заява про забезпечення позову містить посилання позивачки на можливе ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі вчинення подальших дій щодо реєстрації права власності на спірне майно за третіми особами.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Низкою рішень Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (зокрема рішення у справі «Белле проти Франції»). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 04.12.1995 р. та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003 р.).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що відмовляючи повністю у задоволенні вимог вищевказаної заяви про забезпечення позову, а саме - у задоволенні вимог заяви щодо накладення арешту на спірне майно, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, постановив необґрунтоване рішення, яке унеможливлює забезпечення реального та ефективного виконання можливого судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог вищенаведеної заяви щодо накладення арешту на спірне майно. Між тим, вимога заяви щодо заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам вчиняти будь-які реєстраційні дії спрямовані на внесення змін до відомостей на спірне нерухоме майно є недоцільною, так як накладення арешту на спірне майно має наслідком заборону, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам вчиняти будь-які реєстраційні дії спрямовані на внесення змін до відомостей на спірне нерухоме майно щодо переходу права власності на спірне нерухоме майно.

Таким чином, апеляційна скарга адвоката Аветяна А.Г., діючого від імені ОСОБА_1 , є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо забезпечення позову, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову за вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Аветяна Артура Георгійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 11 вересня 2019 року про відмову у забезпеченні позову - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Заяву адвоката Аветяна Артура Георгійовича - представника ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на машино-місце №25, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Накласти арешт машино-місце № НОМЕР_1 А, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

В решті заяви про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24 лютого 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе