Справа № 461/3787/20
Провадження № 4-с/461/29/20
УХВАЛА

17.11.2020 року, Галицький районний суд міста Львова у складі:

голосуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі секретаря судового засідання Рудницької А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу акціонерного товариства «Таскомбанк» на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни щодо закінчення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2020 року представник АТ «Таскомбанк» звернувся до суду з відповідною скаргою. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 квітня 2011 року з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 45487,45 доларів США, що еквівалентно становить 362416,71 грн. В ході примусового виконання судового рішення на користь АТ «Таскомбанк» стягнуто з боржника суму 362416,71 грн, у зв`язку із чим виконавче провадження 22 квітня 2020 року було закінчене приватним виконавцем з винесенням відповідної постанови. Заявник вважає таку постанову приватного виконавця незаконною, оскільки судовим рішенням сума стягнення з боржника зазначена саме у доларах США зі встановленням гривневого еквіваленту. Тобто, перерахування на рахунок стягувача суми боргу у національній валюті є неналежним виконанням. Просить суд визнати незаконною постанову приватного виконавця від 22 квітня 2020 року про закінчення виконавчого провадження, зобов`язати приватного виконавця вчинити дії, спрямовані на виконання виконавчого документа та стягнення з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 45487,45 доларів США.

Представник заявника ОСОБА_2 у письмовому клопотанні просив суд розглянути скаргу без його участі та задовольнити заявлені вимоги.

Приватний виконавець Шелінська Ю.А. у заяві від 06 жовтня 2020 року просила розгляд справи провести за її відсутності.

ОСОБА_3 , було подано до суду заперечення на скаргу на постанову виконавця про закінчення виконавчого провадження, в якій вона зазначила, що проти скарги АТ «Таскомбанк» заперечує, оскільки в рішенні суду був вказаний гривневий еквівалент боргу, що підлягав до стягнення, також вказує, що з боржника проводились відрахування з заробітної плати, що нараховувались та виплачувались у гривнях. Крім того, не було звернуто стягнення на кошти на рахунках, внесках або на зберіганні у банку чи іншій фінансовій установі.

Заінтересована особа - боржник ОСОБА_1 та його представник - адвокат Цибак О.В. до суду не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. 13 жовтня 2020 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину.

02 липня 2020 року, ОСОБА_1 , було подано до суду заперечення на скаргу на постанову виконавця про закінчення виконавчого провадження, в якій він зазначив, що оскарженню підлягає постанова про відкриття виконавчого провадження, від 15 січня 2020 року, а не постанова про закриття, оскільки саме у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається сума стягнення. Проте, стягувачем не оскаржено постанову про відкриття виконавчого провадження, тим самим, останній погодився з її змістом. На даний момент відсутнє будь-яке рішення суду, яким скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження, а тому вважає, що дії приватного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження від 22 квітня 2020 року ВП №55524525 є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_1 , було подано клопотання про відкладення судових засідань, призначених до розгляду на 06 серпня 2020 року, 13 серпня 2020 року (у зв`язку з перебуванням адвоката у щорічній відпустці), 13 жовтня 2020 року, 16 листопада 2020 року, які суд неодноразово задовольняв. Однак, останній від 16 листопада 2020 року, суд залишив без задоволення, оскільки доказів поважності причини неприбуття в судове засідання суду не надано. Тому, з метою дотримання розумних строків розгляду цивільної справи, суд прийшов до висновку про необхідність судового розгляду без участі ОСОБА_1 .

Суд, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 13 квітня 2011 року Галицьким районним судом міста Львова винесено рішення у справі № 2-1114 за позовом ПАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого після ПАТ «ВіЕс Банк» є АТ «ТАСКОМБАНК») до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості по кредитному договору. 03 листопада 2011 року Апеляційним судом Львівської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 квітня 2011 року залишено без змін.

Для примусового виконання рішення судом видано виконавчий лист № 2-1114/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» суми заборгованості по кредитному договору в розмірі 45487,45 дол. США., що по курсу Національного банку України станом на 13 квітня 2011 року еквівалентно становить 362416,71 грн.

Вищевказаний виконавчий документ було пред`явлено для виконання приватному виконавцеві виконавчого округу Львівської області - Шелінській Юлії Андріївні та 15 січня 2018 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 55524525 з примусового виконання рішення.

В процесі проведення виконавчих дій виконавцем стягнено на рахунок стягувача 362416,71 грн. та 22 квітня 2020 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Позовні вимоги ПАТ «Фольксбанк» про стягнення з ОСОБА_1 45487,45 доларів США задоволено рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 квітня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 листопада 2011 року.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу.

Із матеріалів справи убачається, що, ухвалюючи рішення у справі, суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постановах Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (ч. 2 ст. 451 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення скарги, визнання постанови приватного виконавця неправомірною та зобов`язання приватного виконавця вжити дій для належного виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 447, 450-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни від 22 квітня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 55524525

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінську Юлію Андріївну вчинити виконавчі дії, спрямовані на належне виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова № 2-1114/11 від 13 квітня 2011 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованості у сумі 45487,45 доларів США.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом 15 діб з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.Д. Фролова