КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 758/9595/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Васильченко О.В.
провадження № 22-ц/824/3818/2020 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київінвестсервіс» на рішення Подільського районного суду м.Києва від 27 листопада 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київінвестсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , інтереси якого представляє ОСОБА_1 , про виселення, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року позивач ТОВ «Київінвестсервіс» звернувся до суду із зазначеним позовом про виселення, який уточнив в ході розгляду справи та обґрунтовував тим, що він є власником нежитлових приміщень першого поверху чотириповерхового будинку АДРЕСА_1 .

Проте, нежитлова група приміщень першого поверху загальною площею 43,9 кв.м. незаконно займається відповідачами для проживання.

У зв`язку з наведеним позивач вбачав порушення своїх прав на користування власністю і просив суд виселити відповідачів з нежитлових приміщень групи №6 загальною площею 43,9 кв.м., що знаходиться на першому поверсі будинку під літерою «А», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 27 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Київінвестсервіс» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно відповіді ГУ ДМС України в місті Києві від 04.11.2015 року, підставою для реєстрації відповідачів був ордер №01 від 18.01.2013 року на право реєстрації у житловому будинку, виданий ПрАТ «Житлокомунсервіс», а в матеріалах справи відсутні відомості про те, що цей ордер було визнано недійсним або іншим чином визнано таким, що не може бути підставою для зайняття відповідачами вказаного приміщення. Крім того, згідно відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС у місті Києві від 02.09.2015 року, зареєстрованим місцем проживання відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 від 01.03.2013 року.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом достовірно встановлено, що 03 грудня 2014 року між ПрАТ «Компанія Київінвестбуд» та ТОВ «Київінвестсервіс» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого нежитлові приміщення загальною площею 755,8 кв.м., що складаються з нежитлових приміщень: цокольного поверху площею 429,00 кв.м. та нежитлові приміщення 1 поверху площею 326,80 кв.м. ( літ.А) та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , перейшли у власність позивача (а.с.32-34).

Право приватної власності ТОВ «Київінвестсервіс» на вищевказане нерухоме майно зареєстроване за позивачем у встановленому законом порядку (а.с.6).

Як вбачається з Акту обстеження нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 від 03.12.2014 року, комісією ТОВ «Київінвестсервіс» було встановлено, що в групі приміщень №6 проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , проте документи, на підставі яких вони займають ці приміщення - відсутні (а.с.8).

Також встановлено, що 29 травня 2015 року ТОВ «Київінвестсервіс» надіслало на адресу проживання ОСОБА_1 вимогу про звільнення приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Як вбачається з довідки №147 від 25.11.2015 року ПрАТ «Компанія Київінвестбуд», нежилі приміщення групи №6 площею 43,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 від 12.08.1996 року до 03.12.2014 року на праві власності належали ПрАТ «Компанія Київінвестбуд». В користування відповідачам ПрАТ «Компанія Київінвестбуд» це майно не передавала та не уповноважувало на це будь-яких інших юридичних осіб на вчинення дій з видачі ордеру на вселення у ці нежиле приміщення (а.с.69).

Судом також було встановлено, що на судовий запит було отримано відповіді за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС у місті Києві від 02.09.2015 року про те, що зареєстрованими місцями проживання відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 від 01.03.2013 року (а.с.16, 17, 18).

Як вбачається з відповіді ГУ ДМС України в місті Києві від 04.11.2015 року на запит позивача про скасування реєстрації місця проживання відповідачів, підставою для такої реєстрації був ордер №01 від 18.01.2013 року на право реєстрації у житловому будинку, виданий ПрАТ «Житлокомунсервіс» (а.с.70)

Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частинами 1, 2 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За ч.1 ст.109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Частиною 1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 7 ст.81 ЦПК України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, відповідно до матеріалів справи позивачем - ПрАТ «Компанія Київінвестбуд» та ТОВ «Київінвестсервіс» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, і ПрАТ «Компанія Київінвестбуд», яке придбало приміщення, понесло ризики, оскільки залишилися не перевіреними дані щодо не заселення даних приміщень.

Як вбачається з Постанови Великої Палати Верховного Суду (справа №753/12729/15-ц, провадження №14-317цс18) новий власник може частково поновити свої права шляхом звернення про відшкодування шкоди до продавця, якщо той неналежним чином виконав свої зобов'язання про повне інформування можливих покупців про обтяження.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав вважати, що відповідачі займають вказане приміщення без правової на те підстави, оскільки згідно відповіді ГУ ДМС України в місті Києві від 04.11.2015 року підставою для реєстрації відповідачів був ордер 01 від 18.01.2013 року на право реєстрації у житловому будинку, виданий ПрАТ «Житлокомунсервіс», і крім того, відсутні відомості про те, що цей ордер було визнано недійсним або іншим чином визнано таким, що не може слугувати правовою підставою для зайняття відповідачами вказаного приміщення.

Також, згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС у місті Києві від 02.09.2015 року зареєстрованим місцем проживання відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 від 01.03.2013 року є АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київінвестсервіс» залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 27 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: