Справа № 308/1992/16-ц
У Х В А Л А

27 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Джуга С.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами заяву адвоката Мигальчич Людмили Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог - Районний відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 серпня 2019 року, з урахуванням ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 вересня 2019 року про вправлення описки, позов ОСОБА_3 , задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно:

- автомобіль CHEVROLET NIVA 21230, чорного кольору, 2005 року випуску, легковий універсал-В, д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 ;

- автомобіль ВАЗ 2121, зеленого кольору, 1987 року випуску, легковий універсал-В, д.н.з. НОМЕР_3 (попередній д.н.з. НОМЕР_4 ), № кузова НОМЕР_5 .

Поділено спільне майно між колишнім подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступним чином:

- за ОСОБА_2 визнано право власності на автомобіль CHEVROLET NIVA 21230, чорного кольору, 2005 року випуску, легковий універсал-В, д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , вартістю 115 935.00 грн.

- за ОСОБА_1 визнано право власності на автомобіль ВАЗ 2121, зеленого кольору, 1987 року випуску, легковий універсал-В, д.н.з. НОМЕР_3 (попередній д.н.з. НОМЕР_4 ), № кузова НОМЕР_5 , вартістю 35 400, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості автомобіля CHEVROLET NIVA 21230, чорного кольору, 2005 року випуску, легковий універсал-В, д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 - у розмірі 40 267,5 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1625 грн.

В решті позову - відмовлено.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 8072 гривні 96 коп.

ОСОБА_2 подано апеляційній скарги на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.08.2019 року та додаткове рішення цього ж суду від 22.11.2019 року.

В свою чергу ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2019 року.

За результатом апеляційного перегляду, постановою Закарпатського апеляційного суду від 13.02.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 листопада 2019 року залишено без задоволення, тоді як апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 серпня 2019 року та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 листопада 2019 року, задоволено частково.

Змінено рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 серпня 2019 року та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 листопада 2019 року в частині розподілу судових витрат та остаточно стягнути з ОСОБА_1 на корись ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 11 021,01 грн.

17.02.2020 року адвокат Мигальчич Л.А., що діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткової постанови у даній справі з приводу розподілу судових витрат на правову допомогу. Заява вмотивована тим, що при ухваленні вказаної вище постанови апеляційним судом не вирішено питання розподілу судових витрат, які поніс відповідач на правову допомогу в суді апеляційної інстанції. Посилаючись на викладене просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правову допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 5842,20 грн.

Перевіривши матеріали справи та подану заяву, колегія суддів приходить до висновку, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, статтею 270 ЦПК України, встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки в даному випадку за результатом апеляційного розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, то виходячи з приписів ч. 9 ст. 10 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати ОСОБА_1 на правову допомогу, пов`язані з апеляційним розглядом, слід покласти саме на нього (як апелянта) і такі витрати компенсації ОСОБА_1 за рахунок ОСОБА_2 не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до думки, що у задоволенні заяви адвоката Мигальчич Л.А., слід відмовити.

А звідси, керуючись ст.ст. 10, 141, 260, 261, 270, ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

у задоволенні заяви адвоката Мигальчич Людмили Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови у справі, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 27 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді