Провадження №2/201/65/2020
У Х В А Л А

03 лютого 2020 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Батманова В.В. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 11.12.2019 надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Ухвалою судді Батманової В.В. від 31.01.2020 було відкрито провадження у вищевказаній справі.

Разом із позовною заявою 11.12.2019 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, в обґрунтування якої вона посилалась на те, що 01.11.2019 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 200 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві суму позики, яку ним не було повернуто, що стало приводом звернення до суду. Позивачу стало відомо, що відповідач набув права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного позивач просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому державним нотаріусом П`ятої державної дніпровської нотаріальної контори Бутовою А.Г. за реєстром № 3-1197, до вирішення справи по суті та до набрання рішення суду законної сили з проведенням опису даного майна. До набрання законної сили рішенням суду заборонити приватним та державним нотаріусам вчинювати будь-які дії, направлені на відчуження, реєстрацію, перереєстрацію, укладання договорів іпотеки, договорів оренди щодо нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому державним нотаріусом П`ятої державної дніпровської нотаріальної контори Бутовою А.Г. за реєстром № 3-1197. Заборонити ОСОБА_2 , або іншим особам, користуватися вказаною квартирою (проживати в ній, здавати в оренду), передавати її в оренду або інше тимчасове користування третім особам, реєструватися в квартирі, до вирішення спору по суті.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову, розглянувши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Також відповідно до пункту 20 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Відповідно до роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь- якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Оскільки предметом спору є правовідносини щодо невиконання боргового зобов`язання, то вимоги заяви про вжиття заходів забезпечення позову в частині накладення арешту та заборони ОСОБА_2 , або іншим особам, користуватися вказаною квартирою (п. 1,3 заяви про забезпечення позову) не є співмірними із заявленими позовними вимогами та в задоволені заяви в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Арешт майна передбачає фактичну заборону власникові володіти, користуватися або розпоряджатися належним на праві власності майном, оскільки направлений на суттєве обмеження його прав, як власника майна.

Разом з тим, враховуючи предмет спору та співмірність заявленого виду забезпечення позову з позовними вимогами, вважаю за можливе задовольнити заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову в частині накладення заборони приватним та державним нотаріусам вчинювати будь-які дії, направлені на відчуження, реєстрацію, перереєстрацію щодо нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому державним нотаріусом П`ятої державної дніпровської нотаріальної контори Бутовою А.Г. за реєстром № 3-1197.

Задовольняючи заяву в цій частині суд виходить з того, що заява подана з додержанням вимог статті 151 ЦПК України, а заходи забезпечення позову у вигляді накладення заборони на майно, що знаходяться у відповідача чи в інших осіб є видом забезпечення позову, передбаченими ст. 150 ЦПК України і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Спір між сторонами в досудовому порядку не вирішено, крім того є вірогідність того, що майно може бути відчужено на користь третіх осіб, також слід зазначити, що заборона вчинення дій з майном, що належить відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб є видом забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, метою якого є запобігання можливості уникнення стороною виконання покладеного на неї зобов`язання, а тому дійсно є всі підстави вважати, що під час розгляду справи судом майно може бути відчужено на користь третіх осіб чи вчинені будь-які інші дії, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по зазначеному спору, тому дійсно існує реальна загроза утруднення або неможливість виконання рішення суду, в зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, крім того слід зазначити, що вказаним не порушуються інтереси інших осіб, а тому не можуть бути взяті до уваги можливі їх заперечення щодо зазначеного, оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, однак справа ще не розглянута, по справі проводяться процесуальні дії з метою повного і всебічного її розгляду і з`ясування обставин та ін., всі ці обставини є предметом спору по справі між сторонами, по суті позовних вимог своїх пояснень сторони ще не давали, матеріали справи ще не досліджувалися. Таким чином на даний час, єдиним способом захисту законних прав та інтересів позивача є вжиття заходів забезпечення даного позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», п.20 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст.149, 150, 260, 353 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Заборонити приватним та державним нотаріусам вчинювати будь-які дії, направлені на відчуження, реєстрацію, перереєстрацію щодо нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому державним нотаріусом П`ятої державної дніпровської нотаріальної контори Бутовою А.Г. за реєстром № 3-1197.

В задоволені інших вимог заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Адреси сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (ЄДРПОУ № НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_4 )

Суддя: В.В. Батманова