Справа № 445/2057/18
провадження № 2/445/29/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді Бакаїм М. В.

з участю секретаря судового засідання - Стеців Н.Р.

з участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Золочева цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя.

Обгрунтовуючи позовні вимоги з врахуванням уточненних позовних вимог, позивач ОСОБА_2 посилалась на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.07.2008р. У шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, за спільні кошти подружжя позивачем та відповідачем було придбано: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 71,2 кв.м.; транспортний засіб КІА Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 , 2017 року. Позивач та відповідач спільного господарства не ведуть, разом з тим, в позасудовому порядку поділити зазначене майно не виявилось за можливе.У зв`язку з викладеним, позивач просить суд : визнати за ОСОБА_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ;визнати право власності за ОСОБА_1 на автомобіль КІА Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 2017 року випуску номер шасі НОМЕР_2 , який згідно технічного паспорту належить ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 244 851 (двісті сорок чотири тисячі вісімсот п"ятдесят одну гривень) половину вартості автомобіля КІА Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 2017 року випуску.

Згідно зустрічного позову та уточненої зави, яка надійшла до суду від ОСОБА_1 в якому він просить визнати право власності, у порядку поділу майна подружжя, за позивачем ОСОБА_1 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , а також на 1/2 цієї квартири за відповідачем ОСОБА_2 ; визнати право спільної часткової власності по 1/2 за позивачем та відповідачем на автомобіль КІА Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 2017року випуску, у зв`язку з наведеним просить позов задовольнити та стягнути судові витрати з відповідача ОСОБА_2 .

У судовому засіданні 16.12.2020 року позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Зустрічний позов визнали частково, згідні щодо поділу квартири, однак не погоджуються, щодо поділу автомобіля, оскільки позивачка ОСОБА_5 пояснила, що автомобілем користувався відповідач ОСОБА_1 , тому просить стягнути з нього половину вартості автомобіля згідно проведеної екпертизи.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні 16.12.2020р. позовні вимоги ОСОБА_2 визнали частково, а саме: заперечували щодо компенсації вартості автомобіля, оскільки вважажає, що сума вартості автомобіля КІА Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 2017 року випуску, є завищена, що ринкова ціна її є меншою на 30-40 тис. грн., щодо поділу квартири АДРЕСА_1 , по 1/2 кожному підтримали дану вимогу. Свій позов, з врахуванням уточненних позовних вимог, відповідач та його представник підтримали повністю та просили задовольнити.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступного висновку.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 сторони уклали шлюб 03 липня 2008 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №6 від 03.07.2008 року.

В період шлюбу сторони придбали у власність за спільні кошти: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 71,2 кв.м.; яка була оформлена на відповідача ОСОБА_1 згідно договору купівлі продажу від 22.10.2014р., зареєстровано в реєстрі за № 2559, укладеного приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Швець О.В.; транспортний засіб автомобіль КІА Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 , 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , який згідно технічного паспорту належить ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення Золочівського районного суду Львівської області від 18.12.2018р., шлюб між позивачем та відповідачем, було розірвано.

Надаючи оцінку встановленим в судовому засіданні обставин справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Як встановлено судом, спірне рухоме та нерухоме майно придбано під час перебування позивача та відповідача у справі у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

З огляду на викладені обставини вбачається, що спірне майно придбано під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена (ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України).

Згідно зі ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ухвали суду від 22 липня 2019р. по даній справі за клопотанням сторін було призначено судову автотоварознавчу екпертизу, для визначення вартості автомобіля КІА Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 , 2017 року випуску .

Згідно висновку науково-дослідного інституту судових екпертиз автотоварознавчої екпертизи за № 4035 від 08.11.2019р. встановлено середню ринкову ціну автомобіля КІА Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 , 2017 року випуску, яка на час завершення виконання експертизи 08.11.2019р., становила 489 703 грн.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 не погодився із сумою зазначеною у вищевказаній екпертизі, вважає, що дана сума є завишена.

Однак під час розгляду справи будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів щодо вартості автомобіля КІА Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідачем суду не надано .

Ураховуючи викладене, а також те, що автомобіль, придбаний під час шлюбу, є неподільною річчю, суд приходить до висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача, в порядку поділу майна подружжя, слід стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля КІА Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , а саме 244 851 гривень ОСОБА_6 .

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя слід задовольнити, зустрічну позовну заяву ОСОБА_7 про поділ спільної сумісної власності подружжя слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст.133-141, 263-265, 268, 273, 352, 354 - 356 ЦПК України, ст. ст.21,60, 61, 69, 70,71, 163 СК України, ст.ст. 364, 368,370,372 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя- задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати право власності за ОСОБА_1 на автомобіль КІА Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 2017 року випуску номер шасі НОМЕР_2 ( якій згідно технічного паспорту належить ОСОБА_2 .)

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 244 851 (двісті сорок чотири тисячі вісімсот п"ятдесять одну гривень) половину вартості автомобіля КІА Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 2017 року випуску

Судові витрати за проведення автотоварознавчої експертизи від 08.11.2019р. за № 4035 покласти на сторони порівно, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1570 грн ( одну тисячу п"ятсот сімдесят) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Золочівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. В. Бакаїм