Провадження: 2/484/1097/20
Справа: 484/2392/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочно)

19 листопада 2020 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Закревського В.І.
при секретарі Фартушняк Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку,
ВСТАНОВИВ:
В липні 2020 року адвокат Кучера В.Л., що діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , якого представляє за довіреністю №745 від 25.06.2020 року ОСОБА_4 , звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким визнати за позивачем право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, площею 0,0926 га, розташовану на території АДРЕСА_1 . В обгрунтування позову зазначив, що вказана земельна ділянка належала ОСОБА_3 на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності від 18.04.1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 1931, виданого останній на підставі рішення виконкому Первомайської міської Ради народних депутатів від 22.02.1994 року №40. 07.07.1997 року на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського та районного нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А. за №435, зареєстрованого в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації 14.07.1997 року за №559, ОСОБА_5 (шлюбне прізвище - ОСОБА_6 ) було придбано у власність у ОСОБА_7 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 . Під час укладання угоди не було вирішено питання щодо права власності на земельну ділянку для обслуговування. В подальшому 29.12.2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Колесніченко Л.І. та зареєстровано в реєстрі за №4499. У відповідності до умов договору дарування позивачем, як обдарованим, було набуто право власності на вище вказаний житловий будинок. При цьому, питання про право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку знову не вирішувалося, оскільки на той час чинне законодавство цього не вимагало.
Враховуючи зазначене, з метою вирішення питання права власності на земельну ділянку для осблуговування житлового будинку та керуючись ст.ст. 6, 23, 30 ЗК УРСР 1990 року в редакції від 12.07.2000 року, ст. 392 ЦК України, постановоюПленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", представник позивача просив позов задовольнити.
27.08.2020 року ухвалою судді від позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання, визначені строки для подачі заяв по суті.
10.11.2020 р. ухвалою суду підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача адвокат Кучера В.Л., в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву із клопотанням про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. В порядку ст. 128 ЦПК України повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-порталі Судової влади України, яке наявне в матеріалах справи, причини неявки суду не відомі. Відзив на позов не надавала.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася. В порядку ст. 128 ЦПК України повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-порталі Судової влади України, яке наявне в матеріалах справи, причини неявки суду не відомі. Пояснення на позов не надавала.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 29.12.2004 року, укладений між ним та ОСОБА_2 (до шлюбу - Пашковська, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим 17.05.2003 року відділом РАГСу м. Первомайська Миколаївської області), який був посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Колесніченко Л.І. та зареєстрований в реєстрі за №4499 (а.с. 9, 12).
Вказаний житловий будинок належав ОСОБА_2 (до шлюбу - Пашковська) на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 07.07.1997 року приватним нотаріусом Первомайського міського та районного нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А. за №435, зареєстрованого в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації 14.07.1997 року за №559, який було нею придбано у власність у ОСОБА_7 .
Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці для обслуговування житлового будинку, площею 0,0926 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності від 18.04.1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 1931, виданого останній на підставі рішення виконкому Первомайської міської Ради народних депутатів від 22.02.1994 року №40 (а.с. 11).
29.08.2006р. право власності на будинок було зареєстроване за позивачем в Первомайському МБТІ та записане в реєстрову книгу №559 стр. 9д за реєстровим № 9320935, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації від 29.08.2006 року №11658605 (а.с. 10).
Таким чином, на даний час позивач позбавлений можливості оформити право власності на вказану земельну ділянку, оскільки при укладанні договору купівлі-продажу та договору дарування вищевказаного будинку питання про перехід права власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовано домоволодіння, вирішено не було.
Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року (що діяв на момент вининення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.
Аналогічне положення знайшло своє відображення і в п.п «ґ» п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», а саме, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 Земельного Кодексу України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.
Згідно ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень".
Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.
Тож, за наведених підстав, судом може бути визнано право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, площею 0,0926 га, розташовану на території АДРЕСА_1 , що належить позивачу.
Керуючись ст. ст. 2, 10-13, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити у повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, площею 0,0926 га, розташовану на території АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків для подання апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційну скаргу або заяву не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Третя особа - ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомий.
Повне судове рішення складено 19.11.2020 року.

СУДДЯ: