Справа №718/5/20
Провадження №2/718/1/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27.02.2020 року м. Кіцмань Чернівецька область
Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючої-судді Масюк Л.О., секретаря Лакусти В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , звернулася з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, який пізніше адвокат ОСОБА_4 .В . уточнив зменшивши позовні вимоги та просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона являється одноосібним власником житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування житлового будинку від 18.10.2019 року, серія та номер - НОВ 106467 , посвідчений державним нотаріусом Кіцманської державної нотаріальної контори Беженар А.М. за реєстровим № 1641.
Зазначає, що у даному будинку крім неї та членів її сім`ї, зареєстрований також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач по справі, який проживає у літній кухні, що входить до числа будівель та споруд господарства, власником якого є вона, ОСОБА_1 . Проживання відповідача доставляє значних незручностей як у веденні господарства так і взагалі у користуванні майном, у зв`язку з чим позивач мусить проживати в іншому будинку. Відповідач часто дозволяє собі зловживання алкоголем, вчиняє сварки, що лякає дитину - інваліда ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому просить суд визнати ОСОБА_3 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком, що розташований в АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце слухання справи
Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Андроник Б.В. в судове засідання не з`явився, однак скерував до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та у його відсутності. Позов підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відзиву на позов відповідач не подав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 18.10.2019 року, серія та номер - НОВ 106467, що посвідчений державним нотаріусом Кіцманської державної нотаріальної контори Беженар А.М. за реєстровим № 1641, ОСОБА_1 є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8).
Відповідно до довідки № 313 від 18.12.2019 року, виданої виконкомом Іванковецької сільської ради Кіцманської сільської ради Чернівецької області адвокату Андронику Б.В., до складу сім`ї позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , входять: дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не є членом сім`ї позивачки. (а.с.10)
З довідки лікаря-психіатра № 352 вбачається, що дочка позивачки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку у психіатричному кабінеті Кіцманської ЦРЛ та являється інвалідом з дитинства. (а.с.12)
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник- володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України).
Верховним судом України була визначена слідуюча правова позиція у справі М 6-709цс16, а саме: частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартири тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Водночас відповідно до ст. 7 закону №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2016 року №825/1335/13-а, з огляду на те що закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові ВС від 30.06.2015 (справа №21-1438а15).
Виходячи з викладеного суд знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 319, 321, 391, 379 ЦК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення чи дня складання повного судового рішення.

Суддя Кіцманського

районного суду: Л.О. Масюк