233 № 233/2708/20
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
13 листопада 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С.,
за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника органу опіки та піклування Богданової Я.М.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , орган опіки та піклування в особі Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулася ОСОБА_1 , в якому просила визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 . В обґрунтування вказаних вимог позивач посилалася на те, що вона є власником вказаного житлового приміщення. Відповідачі були вселені в житлове приміщення як члени її сімї, проте покинули житлове приміщення та не проживають в ньому без поважних причин понад 4 роки, що перешкоджає позивачу отримати субсидію для покриття витрат на комунальні послуги.
Орган опіки та піклування в особі Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області надав висновок щодо розв`язання вказаного спору, в якому зазначив про те, що визнання неповнолітнього ОСОБА_5 таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, може призвести до безумовної втрати права дитини на житло, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та порушення охоронюваних законом інтересів, оскільки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_5 мешкають за адресою: АДРЕСА_2 та мають лише вид на проживання іноземних громадян. Зі слів ОСОБА_1 у її сина ОСОБА_3 та її невістки ОСОБА_4 не має прав на інше нерухоме майно, яке б вони могли передати у власність чи користування дитині. Також не було надано документів, підтверджуючих постійне місце реєстрації неповнолітньої дитини або нотаріально засвідченої заяви щодо бажання дитини проживати саме за місцем мешкання батьків.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 , в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час і місце його проведення повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності та відзиви на позов не надали.
Представник органу опіки та піклування в особі Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області Богданова Я.М. в судовому засіданні заперечувала проти визнання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на обставини, викладені у відповідному висновку.
Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 13.11.2020 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , право власності було зареєстровано Костянтинівським міським бюро технічної інвентаризації 24.02.1995 р. за № 1003 кн. 4, що підтверджується договором дарування від 03 вересня 1991 року, посвідченого секретарем виконкому Артемівської сільської ради за реєстр. № 32, копія якого додана до матеріалів справи. Крім того, позивачу ОСОБА_1 належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування вказаного жилого будинку, господарських будівель і споруд розміром 0,2413 га, що підтверджується відповідним державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ДН № 086016, виданим на підставі рішення Артемівської сільської ради від 19.06.2002 р. № IV/2-11 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 521, копія якого долучена до матеріалів справи.
Відповідачі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями, наданими Іллінівською сільською радою Костянтинівського району Донецької області за вих. 213/01-41/1, вих. 214/01-41/1, вих. 215/01-41/1 від 15 червня 2020 року, довідкою виконавчого комітету Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 01.04.2020 року за № 163.
Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні надали показання про те, що вони є сусідами позивача та відповідачів. Відповідачів у спірному будинку не бачили декілька років.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (актовий запис № 6, складений 09 червня 2011 року виконкомом Артемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області), копія якого долучена до матеріалів справи, 09 червня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - «ОСОБА_4 ».
ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (актовий запис № 114, складений 14 березня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області).
З довіреності від 19.03.2020 року 50АБ № 4387507, виданої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який діє за згоди матері ОСОБА_4 , на її ім`я ОСОБА_1 на представництво їх інтересів з питання зняття з реєстраційного обліку, за адресою: АДРЕСА_1 , випливає, що вказані особи отримали дозвіл на проживання як іноземні громадяни в Російській Федерації та мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , яка вказана у відповідних посвідках: НОМЕР_6, виданий ГУ МВС Росії по Московській області 09.04.2019 р., 17.02.2000 р.; НОМЕР_8, виданий ГУ МВС Росії по Московській області 08.05.2019 р., та НОМЕР_7, виданий ГУ МВС Росії по Московській області 08.05.2019 р.
Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї (ч.2).
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивачем було доведено факт відсутності в спірному житловому приміщенні вказаних відповідачів без поважних причин понад один рік.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.
Оскільки судом встановлено, що малолітній ОСОБА_5 разом з матір`ю ОСОБА_4 покинув спірне житлове приміщення, з часу досягнення 14 років - віку, з якого фізична особа вільно обирає собі місце проживання, не обрав своїм місцем проживання житлове приміщення, в якому він проживав раніше, а саме: будинок АДРЕСА_1 , та з того часу більше як один рік не проживає в ньому, проте проживає разом із матір`ю ОСОБА_4 за іншою адресою зареєстрованого місця їх проживання, суд дійшов висновку про те, що таке втручання у право власності ОСОБА_1 є непропорційним необхідності збереження за неповнолітнім ОСОБА_5 права користуватися цим житлом.
Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки судом було встановлено наявність волевиявлення дитини, яка досягла 14-річного віку, проживати з матір`ю за іншою адресою, ніж спірне житлове приміщення.
А отже, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати зі сплати судового збору, а саме з відповідача ОСОБА_3 в розмірі 840,80 грн та з відповідача ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , в розмірі 1681,60 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 273, 280 - 282, 354, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , орган опіки та піклування в особі Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 (восьмисот сорока) гривень 80 копійок.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1681 (однієї тисячі шестисот вісімдесяти однієї) гривні 60 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами ЦПК України, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Дата складення повного рішення суду - 23 листопада 2020 року.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
Відповідачі: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ; ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ; ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя