КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 372/69/20

провадження № 22-ц/824/13155/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни

на додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року у складі судді Кравченка М.В.

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Гребенюк О.С. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 04 вересня 2014 року у розмірі 12 879,49 грн та 2 102 грн судового збору.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

17 липня 2020 року відповідачем ОСОБА_1 та його представником Семененком Є.М. подано заяву, в якій останні просили ухвалити додаткове рішення у даній цивільній справі та вирішити питання судових витрат, стягнувши з АТ КБ «Приватбанк» на користь відповідача 9 600 грн вартості наданих юридичних послуг.

В обґрунтування заяви вказували, що судом першої інстанції у порушення ч. 5 ст. 265 ЦПК України у рішенні Обухівського районного суду Київської області від 09 липня 2020 року не вирішено питання про відшкодування відповідачеві понесених судових витрат.

Звертали увагу суду на те, що стороною відповідача до відзиву, поданого у липні 2020 року, долучено документи на підтвердження понесення відповідачем судових витрат на правову допомогу, а саме: акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 09 липня 2020 року; копія договору №09-06/2020 від 09 червня 2020 року про надання юридичних послуг з додатком до договору №1; копія рахунку №2 від 09 липня 2020 року до зазначеного договору; копія ордеру та свідоцтва адвоката.

Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 9 600 грн.

Не погоджуючись з указаним додатковим рішенням 27 серпня 2020 року представник позивача Крилова О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що додаткове рішення суду першої інстанції є таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права.

Стверджує, що місцевим судом не враховано те, що справа є незначної складності; витрати на правничу допомогу неспівмірні із ціною позову; стягнення 9 600 грн за складання відзиву та участь в одному судовому засіданні не відповідає вимогам розумності та справедливості.

08 жовтня 2020 року представником відповідача подано відзив, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки воно є таким, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права та у повній відповідності до вимог матеріального права.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з позивача судових витрат у розмірі 9 600 грн на користь відповідача суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем обґрунтовано суму понесених судових витрат, що підлягають стягненню з позивача, а при ухваленні рішення судом не вирішувалося питання щодо їх розподілу.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом частини першої та пункту першого частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №14-382цс19.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01 серпня 2019 року у справі №915/237/18).

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем ОСОБА_1 та адвокатом Семененком Є.М. 09 червня 2020 року укладено договір №09-06/2020 про надання юридичних послуг, згідно умов якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання його доручень у порядку та строки, обумовлені сторонами у договорі та додатках до нього.

Цього ж дня сторони уклали Додаток №1 до вказаного договору, за змістом підпунктів 1.1, 1.2 пункту 1 якого вартість юридичних послуг визначена сторонами у розмірі 2 000 грн/год.; час витрачений адвокатом на дорогу в процесі надання юридичних послуг складає 40% ставки вартості юридичних послуг.

На підтвердження розміру понесених відповідачем витрат на правничу допомогу у сумі 9 600 грн до матеріалів справи також долучено акт прийому-передачі наданих послуг від 09 липня 2020 року, рахунок-фактуру №2 від 09 липня 2020 року, а також у справі наявні копії квитанцій від 24 липня 2020 року та 29 липня 2020 року на суму 4 900 грн та 4 700 грн (а.с. 105-110, 136, 137).

В акті прийому-передачі наданих послуг наведено наступний розрахунок витраченого часу: 1 год. - вивчення матеріалів судової справи; 1 год. - участь у судовому засіданні від 10 червня 2020 року; 1 год. - час у дорозі 10 червня 2020 року; 1 год. - підготовка відзиву; 1 год. - участь у судовому засіданні від 09 липня 2020 року; 1 год. - час у дорозі 09 липня 2020 року.

Проте, згідно наявних у справі матеріалів, судове засідання від 10 червня 2020 року відбувалось з 09 год. 00 хв. до 09 год. 10 хв., тобто 10 хв., а судове засідання від 09 липня 2020 року тривало 37 хв. з 09 год. 42 хв. до 10 год. 19 хв. (а.с. 88, 117-119).

Таким чином, сукупний час перебування адвоката у судових засіданнях становить 47 хв.

Отже, оскільки сторонами погоджено, що вартість 1 години роботи адвоката складає 2 000 грн, час перебування адвоката у судових засіданнях становить 47 хв., вартість участі адвоката у судових засіданнях складає 1 566,51 грн, замість заявлених 4 000 грн (2 000 грн/60 хв.*47 хв.).

Вимоги про стягнення витрат за час, витрачений адвокатом у дорозі, а саме 2 год., є необґрунтованими, оскільки такі витрати не пов`язані безпосередньо із наданням професійної правничої допомоги у розумінні статей 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а отже витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані в якості витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 листопада 2019 року у справі №9901/264/19.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів доходить висновку, що розмір витрат, визначений позивачем на правничу допомогу, є завищеним і неспівмірним з ціною позову (становить 74,53% від ціни позову), справа не є складною, розгляд її проводився у спрощеному позовному провадженні, спеціальних знань чи зусиль адвоката для підготовки позову та його подачі справа не потребувала, тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, колегія дійшла висновку, що розмір витрат має бути зменшений і розмір їх колегія визначає у сумі 5 566,51 грн (2 год.*2 000 грн+1 566,51 грн).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є, зокрема, неправильне застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Отже, зважаючи на викладені обставини, колегія суддів доходить висновку про необхідність змінити додаткове рішення суду першої інстанції про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши розмір таких витрат з 9 600 грн до 5 566,51 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни- задовольнити частково.

Додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу з 9 600 грн до 5 566,51 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай