Справа № 569/8097/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Гожа Г.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , треті особи Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2019 року ОСОБА_6 звернулась до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

В обґрунтування позову ОСОБА_6 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_8 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після смерті батька залишилось спадкове майно, а саме будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 . За заповітом батька, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І. від 30 вересня 2004 року за реєстровим номером №5773 було визначено спадкоємців позивача ОСОБА_6 на 1/3 частки спадкового майна та відповідача ОСОБА_7 на 2/3 частки спадкового майна. Незадовго до подачі позову ОСОБА_9 стало відомо, що спадкоємець ОСОБА_8 (відповідач) є недобросовісним, таким що ввів в оману заповідача перед підписанням заповіту. Позивач зазначає, що оскаржуваний заповіт є недійсним, так як на момент його складання спадкодавець ОСОБА_8 не усвідомлював своїх дій і не керував ними. На час складання заповіту, померлому виповнилось 70 років. Останні роки життя він хворів, зокрема перебував на диспансерному обліку в міському тубдиспансері з 1975 року, в обласному 1990 року до 2004 року. Регулярно проходив медичні обстеження з приводу туберкульозу органів дихання. 15 квітня 2005 року був переведений з реанімаційного відділення ЦМЛ у реанімаційне відділення ОТД з приводу активного туберкульозного процесу. Заповідач мав серйозні проблеми зі здоров`ям, такому загострення посприяв саме відповідач. Знаючи, що рідний батько має проблеми зі здоров`ям, не надавав жодної допомоги йому, не спілкувався та не доглядав за ним. Для загострення хвороби почав споювати власного батька. Попри незахищений стан померлий не міг здійснювати будь-який супротив, а відтак не контролював своїх дій та піддався загрозливому впливу. Заповідач на той час мав психічні розлади пов`язані з тяжкою хворобою, постійне вживання алкоголю загострило ситуацію. Відповідач обіцяв батьку, що якщо той перепише на нього більшу частину майна, він допоможе йому з лікуванням. А насправді умисно доводив заповідача до безпорадного стану. Позивачем після усвідомлення такої поведінки, батька було відправлено до лікарні. Після цього відповідач відмовився надавати допомогу, здійснювати догляд за батьком коли той знаходився у безпорадному стані. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Вважає, що оскаржуваний заповіт не відповідає вимогам законодавства, з підстав що заповіт не був вільним і не відповідав волі заповідача.

Представник позивача в судовому засіданні обґрунтування викладенні у позовній заяві підтримав, просив позов задовільнити.

Відповідач будучи присутнім в одному із судових засідань позовні вимоги визнав. В подальші судові засідання не з`являвся причини неявки до суду не повідомив.

Представник третьої особи Рівненський відділ державної служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В письмовому клопотанні поданому до суду про залучення їх до справи в якості третьої особи вказав, що у Відділі перебуває виконавче провадження №57160854 з виконання виконавчого листа Рівненського міського суду по справі 569/2556/18 про стягнення з ОСОБА_7 заборгованості, в мажах якого накладено арешт на все майно боржника.

Представник третьої особи ОСОБА_4 просив відмовити в задоволені позову. Зазначає, що даний позов поданий штучно з метою уникнення боржником ОСОБА_7 виконати боргові зобов`язання перед третьою особою за рахунок майна на яке накладено арешт.

Представник третьої особи Демянюк І.П. просив відмовити в задоволенні позову, суду пояснив що в ОСОБА_7 є боргові зобов`язання перед третьою особою, отже позов поданий лише з метою переоформити спадкове майно, на яке накладено арешт.

04 листопада 2020 року ухвалою суду було відмовлено у затвердженні мирової угоди, укладеної між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним та свідоцтв про право на спадщину за заповітом.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази та заперечення проти них, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), зробив заповітне розпорядження: 2/3 з належної йому частини домоволодіння, яке заходиться в АДРЕСА_1 заповів сину ОСОБА_7 ; 1/3 належної йому частини домоволодіння в АДРЕСА_1 заповів дочці ОСОБА_6 . Належну йому земельну ділянку , площею 0.0595, яка знаходиться в АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в рівних долях.

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Із змісту наведених норм права вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Під час розгляду справи позивачем не наведено та не обґрунтовано підстав недійсності заповіту, складеного ОСОБА_8 30 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І., зареєстрований в реєстрі № 5773.

Посилання позивача на те, що заповідач важко хворів, перебував у безпорадному стані, оскільки відповідач споював його алкоголем і через це він був незахищений, є безпідставними, оскільки вказане не свідчить про те, що у момент складання оскарженого заповіту ОСОБА_8 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту.

Після смерті батька спадщину на будинковолодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1 прийняв як позивач так і відповідач, що підтверджується отримання ними свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, які видані 17.11.2006 року державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори Василюта Л.А. справа №210/2005.

Обгрунтовуючи вимоги позивач сама вказує, що їй були відомі всі обставини життя свого батька, однак вона не оспорювала заповіт та прийняла спадщину.

Також слід звернути увагу на той факт, що сторони є близькими родичами, і що подана до суду заява про затвердження мирової угоди про визнання заповіту недійсним, визнання позову відповідачем, який є боржником за виконавчим провадженням ВП57160854 від 06.09.2018 року борг 687425 гривень та за рішенням суду (справа 569/8450/18) про солідарне стягнення боргу 1571738.88 гривень, вказують на те, що такі дії спрямовані запобігти реалізувати належне відповідачу майно на погашення боргів перед третіми особами.

Отже, на підтвердження заявлених вимог, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність вільного волевиявлення спадкодавця ОСОБА_8 під час укладення спірного заповіту чи які б свідчили про порушення прав та законних інтересів позивача відповідачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , треті особи Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Треті особи:

-Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, місце знаходження: 33028, м.Рівне, вул.. Замкова, буд22-А, .

- ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

- ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повний текст рішення виготовлено 27 листопада 2020 року.

Суддя С.П. Харечко