22-ц/804/94/20
242/4273/18

Головуючий у І інстанції Владимирська І.М. Єдиний унікальний номер 242/4273/18
Номер провадження 22-ц/804/94/20
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Зайцевої С.А.,

Пономарьової О.М.

секретар Єфремова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2019 року, ухвалене в м. Селидове Донецької області, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що до 2002 року вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син тяжко хворіє та потребує додаткових витрат на консультації та лікування, в яких відповідач участі не приймає. В 2016 році сину було встановлено діагноз вроджена деформація грудної клітини лійкоподібна з порушенням функції зовнішнього дихання та визнано інвалідом з дитинства. За допомогою на лікування сина вона зверталася до КЗ «Селидівський центр первинної медико-санітарної допомоги» та Селидівської ЦМЛ, але їй було запропоновано звернутися до благодійних організації. З приводу надання допомоги на оперативне лікування сина вона звернулась до телеканалу «Орбіта» та в місцеву газету « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Крім того, вона звернулась за допомогою до Селидівської міської ради, де їй запропонувала допомогу начальник служби у справах дітей ОСОБА_4 та якій вона написала заяву, щоб батько дитини ОСОБА_2 теж допоміг при зборі грошей на лікування, оперативне втручання та реабілітацію після операції сина. 11 жовтня 2017 року від начальника Служби у справах дітей Селидівської міської ради вона отримала відповідь про те, що відповідач ОСОБА_2 надав пояснення в яких вказав на вимагання нею коштів у людей та шахрайство, тому що лікування дитини будуть проводити за бюджетні кошти. Начальнику служби у справах дітей Селидівської міської ради вона надала лист з Міністерства Охорони здоров`я м. Києва від 19.09.2016 р. № 04.01.17-С-10615 та документи з Міністерства Медичних Наук м. Києва від 27.10.2016 року № 5-03/2155, де зазначено, що при необхідності лікування буде проводитись в межах бюджетного фінансування, тобто не за бюджетні кошти. 10 березня 2017 року Селидівська міська рада на її звернення надала відповідь про те, що відповідач ОСОБА_2 надавати допомогу відмовився. З 08 по 26 грудня 2016 року вона з сином знаходилась в Національній дитячій спеціалізованій лікарні «Охмадит» м. Києва, де дитині була проведена операція. Однак, замість того щоб допомогти синові, відповідач написав на неї наклеп, а саме 18 жовтня 2016 року він звернувся до прокуратури Донецької області та 28 жовтня 2016 року до Красноармійської місцевої прокуратури із заявами про фінансове шахрайство з її боку. Таким чином, замість того, щоб готуватися до поїздки на операцію сина, їй потрібно було 30 листопада 2016 року та 01 грудня 2016 року надавати письмові пояснення до поліції та прокуратури про свою невинуватість. Крім того, 26 листопада 2016 року їй подзвонив старший сержант поліції, який пояснив, що до поліції від її колишнього чоловіка ОСОБА_2 надійшла скарга по факту шахрайства та вимагання з її боку, у зв`язку з чим їй довелось 30 листопада 2016 року писати пояснення в Селидівському відділенні поліції. Всі дії з боку відповідача відносно неї та сина є наклепом, приниженням їх честі та гідності. Діями відповідача їй спричинено додаткові болісні переживання, вона не могла спати спокійно, приймала заспокійливе. Моральну шкоду вона оцінює в розмірі 500 000 грн., яку просила стягнути з відповідача на її користь.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, які мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що поширена відповідачем щодо неї неправдива інформація завдала їй та сину моральних страждань, оскільки про неї в місті розповсюджували плітки, її звинуватили у шахрайстві, з нею перестали спілкуватися подруги, їй довелось писати пояснення в прокуратурі та поліції, у сина розпочалася депресія. Вважає, що все це свідчить про завдання відповідачем їй моральної шкоди. Також вказувала на обов`язок відповідача утримувати дитину, піклуватися про її здоров`я та нести додаткові витрати. Проте відповідач відмовився надати добровільно допомогу на лікування дитини, при цьому зробив висновок, що вона займається шахрайством у власних інтересах.

У своєму відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, відповідають встановленим у судовому засіданні обставинам справи. Позивачка не надала жодного доказу на підтвердження того, що його діями їй було завдано моральну шкоду.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином судовими повістками та телефонограмою (а.с. 15-16, 23, 24), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони з 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 2002 році та від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 24, 35).

Відповідно до медичних документів ОСОБА_5 має захворювання: вроджена деформація-запала грудна клітка з порушенням функції дихання. Категорія: дитина-інвалід.

Згідно з посвідченням серії ААГ № 145746 від 26.08.2016 року, виданого УСЗН Селидівської міської ради, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом з дитинства.

Також з матеріалів справи вбачається, що з приводу надання допомоги на оперативне лікування сина позивачка зверталася до Комунальної лікувально-профілактичної установи «Селидівська центральна міська лікарня», КЗ «Селидівський центр первинної медико-санітарної допомоги», виконавчого комітету Селидівської міської ради, служби у справах дітей Селидівської міської ради, Міністерства охорони здоров`я України, Національної академії медичних наук України.

Інформація щодо необхідності збору коштів для лікування дитини була розміщена на місцевому телебаченні ТРА Інфо-Центр, в газеті «Наша зоря» та на офіційному сайті Селидівської міської ради.

Листом служби у справах дітей Селидівської міської ради № 972 від 12.10.2016 року ОСОБА_1 повідомлено, що з ОСОБА_2 - батьком неповнолітнього ОСОБА_5 , проведена роз`яснювальна робота щодо надання матеріальної допомоги на лікування дитини, взяті пояснення. ОСОБА_2 надати будь-яку допомогу відмовився (а.с. 22).

З пояснень, наданих ОСОБА_2 11.10.2016 року до служби у справах дітей Селидівської міської ради, вбачається, що він сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини регулярно, оскільки працює на «ШУ «Покровське». Надавати іншої допомоги ніж аліменти не має можливості, тому що він перебуває на лікарняному та потребує кошти на лікування. ОСОБА_1 ніде не працює, тому у нього є сумніви її щирого опікування дитиною, та вона проживає за рахунок аліментів. Просить розглянути ОСОБА_1 на предмет шахрайства, оскільки вона вимагає гроші безпідставно, оскільки лікувати дитину будуть за бюджетні кошти (а.с. 18).

Листом Селидівської міської ради № 4-160-0218-2 від 20.10.2016 року ОСОБА_1 повідомлено, що до виконкому міської ради 05.10.2016 року надійшла відповідь від ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», в якому зазначено, що лікування у вищевказаній установі безкоштовне, однак буде необхідно оплатити всі витратні матеріали. З метою надання допомоги у збиранні коштів на лікування сина ОСОБА_5 , у міській газеті «Наша зоря», ТРК «Інфо-центр» та на офіційному веб-сайті Селидівської міської ради розміщено звернення до мешканців міста про перерахунок коштів на особистий рахунок ОСОБА_1 . В учбових закладах міста зібрано допомогу у сумі 9750 грн., з державного бюджету виділено 565 грн., громадською організацією інвалідів «Вікторія» виділено 1130 грн., на засіданні комісії з питань надання допомоги окремим категоріям громадян було прийнято рішення про виділення допомоги в сумі 500 грн. (а.с. 81).

Згідно з консультативним висновком від 16.11.2016 року, виданого Національною дитячою спеціалізованою лікарнею «ОХМАТДИТ», ОСОБА_6 рекомендовано хірургічне лікування в плановому порядку, ордер на 08.12.2016 року. Діагноз: воронкообразна деформація грудної клітини (а.с. 12).

З виписки із медичної картки стаціонарного (амбулаторного) хворого № 1021 від 26.12.2016 року, виданої Національною дитячою спеціалізованою лікарнею «ОХМАТДИТ», вбачається, що ОСОБА_5 12.12.2016 року проведено операцію торакопластика Н - образним фіксатором (а.с. 11).

Згідно з довідкою МСЕК м. Покровська серії АВ № 0875569 від 17.01.2018 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , первинно встановлено інвалідність третьої групи, причина інвалідності - захворювання з дитинства, строком до 17.01.2019 року (а.с. 28).

28.10.2016 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до в.о. керівника Красноармійського місцевого прокурора з приводу фінансового шахрайства його колишньої дружини ОСОБА_1 (а.с. 20).

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 в Селидівському відділенні поліції Красноармійського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 30.11.2016 року, вона вказала причини збирання коштів на лікування сина (а.с. 19).

На запит суду Селидівське ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області листом № 32129/405/05 від 26.11.2018 року повідомило, що ОСОБА_2 08.11.2016 року звертався до відділу поліції з приводу того, що дружина ОСОБА_1 незаконно збирає грошові кошти на лікування дитини. За результатами перевірки ознак кримінального правопорушення в діях ОСОБА_1 не встановлено (а.с. 93).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо розповсюдження відповідачем недостовірної інформації відносно позивача, що порушує її честь та гідність.

З такими висновками не можна не погодитися.

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України).

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У пункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши, що висловлювання відповідача є оціночним судження, яке не підлягає спростуванню, суд першої інстанцій правильно вирішив спір по суті та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке не підлягає скасуванню.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03 березня 2020 року.

Судді В.М. Барков

С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова