Справа № 345/1519/19
Провадження № 6/345/30/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області

в складі: головуючого судді Сухарник І.І.

секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші подання старшого державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Тарасової Х.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України бржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, суд -

встановив:

що старший державний виконавець Калуського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Тарасова Х.М. звернулася до суду із зазначеним поданням, яке обґрунтовує тим, що на виконанні Калуського міськрайонного ВДВС перебуває виконавче провадження № 59821147 з виконання виконавчого листа № 345/1519/19 від 09.07.2019 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3050 доларів США.

На даний час боржником рішення не виконано, будь-яких дій спрямованих на його виконання боржником не вчинено. Вжитими державним виконавцем заходами встановлено, що згідно інформації, наданої на запити, майно у боржника відсутнє, відсутні відкриті рахунки у банківських установах фізичними особами підприємцями, інформація щодо місця праці відсутня, а також зареєстрованих транспортних засобів за боржником немає. Боржник являється пенсіонером і державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення із пенсії, проте на даний час кошти до відділу ДВС не надходять, так як ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснює відрахування із пенсії боржника у розмірі 50% по іншому виконавчому документі по рішенню про стягнення аліментів. Виконавцем здійснювалися заходи за встановленою адресою місця проживання щодо повідомлення боржника та явки до виконавця для надання пояснення щодо причин невиконання рішень суду, однак на виклики боржник не з`являється та про причини неявки не повідомляє.

Суд, перевіривши подання, вважає, що воно не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав:

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв`язання спорів у цій сфері регулюється ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Згідно ст. 6 ч. 1 п. 5 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Згідно положень ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст. 18 ч. 3 п. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З огляду на значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно виконавчого листа № 345/1519/19 від 09.07.2019 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 3050 доларів США (а.с. 110).

16.08.2019 р. старшим державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с. 113).

16.08.2019 р. старшим державним виконавцем винесена постанова про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника (а.с. 114).

Боржником ОСОБА_1 подана декларація про доходи та майно боржника фізичної особи, згідно якої слідує, що він проживає у АДРЕСА_1 , у нього немає у наявності будь якого майна, він являється пенсіонером МВС і отримує щомісячну пенсію 3510,00 грн. (а.с. 115-117).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, майна у боржника ОСОБА_1 немає (а.с. 125-126).

До подання долучено відповіді з ПФУ, ДФС з яких слідує, що боржник за трудовим договором не працює, на обліку у ДФС не перебуває, транспортних засобів немає та отримує пенсію у розмірі 3510,00 грн. (а.с. 121, 122, 123, 124).

Більше, державним виконавцем не долучено ніяких документів, зокрема таких, які б свідчили про ухилення боржника від виконання боргових зобов`язань.

Також, державним виконавцем на підтвердження імовірності того, що боржник ОСОБА_1 має намір виїхати за межі України з метою ухилення від виконання зобов`язань, не надано доказів перетину останнім державного кордону України за останній період часу.

Таким чином, наявність самої заборгованості не може свідчити про ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього обов`язків, оскільки останній не уникає викликів до державного виконавця.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Крім того, слід зауважити, що звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

Аналогічної позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема у справі №6-55583ск13 (ухвала від 31.01.2014 року), у справі №6-51650ск13 (ухвала від 24.01.2014 року).

Тому, суд вважає, що заявлене подання є передчасним.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за вийнятком обмежень, які встановлюються законом.

Оскільки державним виконавцем не надано суду доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язання, тому враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні подання державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ОСОБА_3 М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України бржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа слід відмовити.

Враховуючи, що положеннями ст. 353 ЦПК України передбачено виключно можливість оскарження ухвали тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, ухвала суду про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, оскарженню не підлягає.

На підставі ст. 33 Конституції України, ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України та керуючись ст. ст. 260, 441 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні подання старшого державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Тарасової Х.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України бржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: