Справа № 658/3768/19
(провадження № 2/658/313/20)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Каховка Херсонської області

Каховський міськрайонний суд Херсонської області

в складі головуючого судді Марків Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Ганжевої В.Г.,

у судовому засіданні розглянувши цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позовній заяві відображено наступну позицію (а.с. 4 - 6, 48).

На підставі укладеного 12 березня 2012 року договору позивачем надано ОСОБА_2 кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позичальник грошові зобов`язання (щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, пені, тощо) за договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим виникла заборгованість.

За вказаних обставин Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 78 067,20 грн. (що складається із заборгованості за кредитом в сумі 35 636,67 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 17 010,88 грн.; нарахованої пені за прострочене зоов`язання - 20 525,97 грн.; нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 700 грн.; штрафів, передбачених п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - 500 грн. (фіксована частина) та 3693,68 грн. (процентна складова).

07 листопада 2019 року від ОСОБА_1 надійшов відзив, відповідно до якого відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Відзив мотивований тим, що 12 березня 2012 року на підставі укладеного кредитного договору йому було відкрито картковий рахунок та надано кредитний ліміт в сумі 25 000 грн.

18 липня 2018 року приблизно з 08.05 год. та 19 липня 2018 року о 00.00 год. невстановлені особи з належного відповідачу номера телефону здійснила переадресацію SMS та дзвінків на номер телефону НОМЕР_1 та НОМЕР_2 та без його відома вчинили стороннє втручання у систему «Приват-24». При цих операціях було вчинено втручання до належних йому банківських карток № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 .

Про несанкціоноване втручання невідомими особами до банківського рахунка він повідомив керуючого відділення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та Каховський ВП ГУНП в Херсонській області.

Від працівників Банку вимагав заблокувати банківську карту та вжити заходи щодо припинення вчинення відносно нього шахрайських дій.

Зазначив, що будь-яких платіжних доручень він не складав та не скеровував їх Банку, грошовими коштами на банківській картці він не користувався, пін-коди та іншу особову інформацію стосовно зазначених платіжних карток нікому не передавав.

20 липня 2018 року відповідач вдруге звернувся до Банку за допомогою гарячої ліні за номером 3700, заявка № 12525731, № 19678012 з вимогою щодо призначення та проведення службового розслідування за фактом списання з його рахунку коштів, яка залишилася без задоволення.

З приводу вказаних дій за його зверненням до Каховського ВП ГУНП в Херсонській області відкрито кримінальні провадження № 0001408 та №0001432 та розпочато досудове розслідування.

За банківським рахунком кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом 25000 грн. Банк за період з 03 вересня 2018 року по 02 грудня 2018 року нарахував йому заборгованість.

Наведене на думку відповідача свідчать про невідповідність викладених обставин Банком в позовній заяві щодо отримання та користування ним кредтиними коштами.

02 січня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідно до змісту якої відповідач підписавши анкету погодився, що вона разом з Умовами та Правилами а також Тарифами складають кредтиний договір, з умовами якого ОСОБА_1 також ознайомився.

Однак, незважаючи на взяті зобов`язання порушив умови кредитного договору, допустив заборгованість.

Банк вважає, що доказом користування відповідачем кредитними коштами є виписка з банківського рахунку, за якою ОСОБА_1 отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінал в касах магазинів.

З приводу заволодіння кредитними коштами відповідача шахрайським шляхом Банк зазначив про те, що для доступу до кредитного рахунку необхідно введення ПІН або фінансовий телефон (динамічний пароль), в обох випадках такою інформацією володіє лише власник картки. Наведене на думку предстаника позивача свідчить про те, що саме відповідач порушив умови договору, за якими клієнт зобов`язався інформувати банк та правоохоронні органи про факти втрати картки, стікеру, піну, сім-картки телефону.

Отже, відповідач несе повну відповідальність за опереції по рахунку, які були проведенні до моменту письмової заяви про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжувалися авторизацією, до момента постановки картки до стоп-листа платіжної системи.

Крім того, зазначив, що заперечення відповідача з вказаного приводу не повинні прийматися судом, оскільки жодну особу не визнано винуватою у вчинення шахрайських дії з карткою відповідача.

15 жовтня 2020 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення щодо позовних вимог Банку.

Так, зазначила, що відповідно до виписки про рух коштів, 18липня 2018 року кредитні кошти з карткового рахунку № НОМЕР_3 , були зняті в м. Київ в період часу з 08.05 год до 08.18 год. В цей час відповідач знаходився в Каховському районі та фізично не міг бути в м. Києві.

Цього ж дня ОСОБА_1 звернувся до філії ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та Каховського ВП ГУНП в Херсонській області з повідомленням про протиправне списання кредитних коштів з його кредитної картки та вимагав у представника Банку заблокувати його рахунок.

Представник відповідача посилалася на правовий висновок зроблений Верховним судом у справі № 691/699/16-ц, відповідно до якого, відповідальність клієнта за шахрайське зняття коштів із картки настає в тому разі, якщо клієнт своїми діями або бездіяльністю сприяв утраті, незаконому використанню ПІН-коду або іншої інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції.

Тому, звертає увагу суду на те, що матеріали даної справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв утраті або незаконному використанню інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції; після виявлення безпідставного списання кредитних коштів не повідомив Банк та правоохоронні органи про таке.

Отже, вважає, що за наведених обставин позов є необгрунтований та не підляає задоволенню в поному обсязі, оскільки відповідач не несе відповідальності за здійснення шахрайським шляхом третіми особами списання кредитних коштів з карткового рахунку, що належить ОСОБА_1 .

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надала заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до змісту якої просив в задоволені позову відмовити з підстав викладених у відзиві.

Судом ухвалено про розгляд справи за відсутності її учасників.

Судом встановлено, що 12 березня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Банку із письмовою анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Заява; а.с. 14).

У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів) вона містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію.

У вказаній анкеті-заяві не зазначено, яку саме картку відповідач бажає оформити, не зазначено даних про умови кредитування, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії.

ОСОБА_1 , відповідно до даного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 12 березня 2012 року (а.с. 53 - 57) станом на 27 серпня 2019року має заборгованість в сумі 78 067,20 грн. (що складається із заборгованості за кредитом в сумі 35 636,67 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 17 010,88 грн.; нарахованої пені за прострочене зоов`язання - 20 525,97 грн.; нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 700 грн.; штрафів, передбачених п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - 500 грн. (фіксована частина) та 3693,68 грн. (процентна складова).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України, однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника від 12 березня 2012 року відсутні умови договору щодо процентної ставки, штрафних санкцій (а.с. 14).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками,пенею, штрафів.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме долучені до справи Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Отже, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зазначене вище свідчить про те, що при укладенні договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Ураховуючи викладене, беручи до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для здійснення Банком нарахування передбачені вказаними Тарифами, Умовами та правилами, у зв`язку з чим і відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої на тіло кредиту заборгованості за відсотками, пенею, штрафів.

Щодо позовних вимог Банку в частині стягнення тіла кредиту суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 наведено правовий висновок про те, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зроблено висновок про те, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 6-24548св18) зроблено аналогічний висновок, відповідно до якого саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до п. 9 розділу І постанови правління НБУ "Про здійснення операцій з використанням елетронних платіжних засобів" від 05 листопада 2014 року № 705, в редакції від 09 вересня 2016 року (далі - Постанови), банк зобов`язаний ідентифікувати та верифікувати клієнтів, які відкривають рахунки в банку, і користувачів електронних платіжних засобів, які здійснюють операції з їх використанням за цими рахунками, відповідно до порядку, установленого законодавством України, що регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Відповідно до п. 6 розділу V Постанови, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Згідно з п. 7 розділу V Постанови, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (п. 9 розділу V Постанови).

18 липня 2018 року приблизно з 08.05 год. невстановлена особа шляхом використання належного ОСОБА_1 номера мобільного телефону " НОМЕР_6 " здійснила переадресацію SMS та дзвінків на номер телефону " НОМЕР_1 " та без його відома вчинила стороннє втручання до належної ОСОБА_1 банківської картки, що підтверджується наданою роздруківкою, витребуваною в мобільного оператора (а.с. 92 - 99). Як вбачається з наданої роздруківки при переадресації номерів телефонів був задіяний телефон банку НОМЕР_7 .

Про несанкціоноване втручання невідомими особами до банківського рахунку, відповідач звернувся до Каховського ВП ГУНП в Херсонській області про що свідчить талон-повідомлення № 504 від 18 липня 2018 року (а.с. 85).

За ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України на підставі звернення ОСОБА_1 слідчим СВ Каховського ВП ГУНП в Херсонській області відкрито кримінальне провадження № 001408, в якому розпочато досудове розслідування.

Постановою старшого слідчого СВ Каховського ВП ГУНП в Херсонській області від 17 липня 2020 року (кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0001408) встановлено, що 18 липня 2018 року в період часу з 08.05 год. по 08.18 год. невідома особа з кредитної картки АТ КБ "ПРИВАТБАНК" № НОМЕР_3 заволоділа грошовими коштами на суму 25 000 грн. Потерпілим визнано ОСОБА_1 , проте на час винесення постанови особу, яка причетна до вчинення кримінального правопорушення не встановлено.

В ході досудового розслідування слідчим встановлено, що 18 липня 2018 року з картки потерпілого були привласнені кошти шляхом зняття в м. Києві, інформації про опис придбаних товарів не встановлено.

Вказане кримінальне провадження було закрито з підстав закінчення строку досудового розслідування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст.81 ЦПК України).

Доводи представника позивача щодо порушення умов кредитного договору відповідачем та наявності заборгованості за ним, суд сприймає критично, оскільки останні спростованні дослідженими в судовому засіданні доказами.

Твердження представника позивача стосовно того, що згідно Умов та Правил надання банківських послуг банк не несе відповідальності за всі операції, які супроводжуються правильним введенням ПІНа та на те, що позивач, як клієнт банку, має стягнути сумму відшкодування з винних осіб, встановлених в кримінальному провадженні є безпідставними з огляду на те, що як зазначалося вище вказані Умови та Правила не є складовою частиною укладеного між стороною кредитного договору.

Посилання представника позивача на те, що виписку з карткового рахунку відповідача є достатнім доказом, який підтверджує використання кредитних коштів саме ОСОБА_1 , спростовується самою випискою дослідженою в судовому засіданні, відповідно до якої, 18 липня 2018 року декількома операціями з рахунку відповідача було перераховано кошти в сумі майже 25 000 грн. на "Телеком услуги: FKKD OOO, Kiev", в подальшому Банком самостійно без відома відповідача, автоматично знімались кошти на погашення відсотків та штрафів.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію 18 липня 2018 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 25 000 грн. При цьому, відповідач повідомив ПАТ КБ «ПриватБанк» та правоохоронні органи про вчинене кримінальне правопорушення, тобто здійснив всі заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення до банку інформації для запобігання ризику та уникнення збитків від здійснення операцій з використання його електронних платіжних засобів.

Отже, суд погоджується з твердженням відповідача про те, що ОСОБА_1 не може нести відповідальності за несанкціоноване розпорядження його грошовими коштами, а саме платіжні операції проведенні третіми особами з незаконним використанням його номеру мобільного телефону - 18 липня 2018 року.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для відшкодування судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 13, 18, 263, 265, 268 ЦПК України,

ухвалив:

В позові акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 14360570) до ОСОБА_1 (адреса реєстраційного обліку місця проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (або постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення) до Херсонського апеляційного суду через Каховський міськрайонний суд Херсонської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.А. Марків