Справа №303/261/20 2/303/591/20 ряд.стат.звіту №43
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 04 березня 2020 року м.Мукачево Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в особі: головуючого-судді Монич В.О. при секретарі Варга Н.В. Справа №303/261/20 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачево цивільну справу за позовом Мукачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі відділу охорони здоровя виконавчого комітету Мукачівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору комунальне некомерційне підприємство Мукачівська центральна районна лікарня про відшкодування витрат в с т а н о в и в:
Мукачівська місцева прокуратура в інтересах держави в особі відділу охорони здоров`я виконавчого комітету Мукачівської міської ради звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 14 140 грн. 26 коп.. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на відшкодування вищевказаної суми коштів у зв`язку з проходженням потерпілим ОСОБА_2 стаціонарного лікування в травматологічному відділенні КНП «Мукачівська центральна районна лікарня», внаслідок вчинення відповідачем відносно нього злочину, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України. Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст. 1206 Цивільного кодексу України. Ухвалою суду від 04 лютого 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Відповідач ОСОБА_1 , який належним чином повідомлявся про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження, своїм правом подати відзив на позов, у встановлений судом строк, не скористався, що фактично свідчить про визнання ним позову. Про розгляд справи повідомлявся налеєним чином, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд приходить слідуючого висновку. Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 травня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України та призначено йому покарання у виді двох років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком у один рік (а.с.9-12). Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на зазначене, обставини щодо правових наслідків дій ОСОБА_1 , стосовно якого ухвалено вирок, в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою є встановленими та такими, що не підлягають доказуванню у даній справі. Як свідчать матеріали справи (інформаційна довідка КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» від 15.01.2020) ОСОБА_2 , 1978 року народження, знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 07.12.2018 року по 24.12.2018 (всього 17 ліжко-днів), вартість лікування 14 140 грн. 26 коп. (а.с.8). Таким чином, закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину було витрачено 14 140 грн. 26 коп.. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи, суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до частини 3 статті 56 Цивільного процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Рішенням Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 встановлено, що поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає з посиланням на законодавство підстави подання позову, вказує, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Відповідно до частин 1, 3 статті 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.95 року №11 Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжкодня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545 затверджено Порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання (далі Порядок). У відповідності до п. 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілому, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. За змістом відповіді КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» від 15.01.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 дійсно перебував на стаціонарному лікуванні, а вартість перебування у лікарні склала 14 140 грн. 26 коп. (а.с.8). У відповідності до частини сьомої статті 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, яка не пред`явила цивільний позов в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Доказів звернення з даним цивільним позовом та його вирішення у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_3 обвинуваченого за частиною 1 статті 121 КК України суду не надано. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 279, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
Відповідач : ОСОБА_1 , мешканець АДРЕСА_2 ;
Головуючий В.О.Монич