Єдиний унікальний номер 223/62/18
Номер провадження 22-ц/804/519/20
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Баркова В.М., Лопатіної М.Ю.

за участю секретаря Сікори М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 22 жовтня 2018 року у складі судді Яненко Г.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

02 лютого 2018 року позивач Публічне Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 01.03.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, однак його своєчасне погашення разом з відсотками та іншими платежами відповідно до умов договору відповідач не здійснила. Внаслідок зазначеного станом на 30.11.2017 року вона має заборгованість у сумі 95617,04 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 4333,29 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 82646,49 гривень, заборгованість за пенею та комісією у сумі 3607,88 гривень, а також штраф (фіксована частина) у сумі 500 гривень та штраф (процентна складова) у сумі 4529,38 гривень.

Рух справи в суді першої інстанції та короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 22 жовтня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість: 4333,29 грн. по тілу кредиту, 82646,49 грн. по процентах за користування кредитом. Вирішено питання щодо судового збору. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 порушила умови договору про надання банківських послуг (про отримання позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку) та допустила заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора крім грошових сум нарахованих за комісією, пенею та штрафами.

Рішення в частині відмовлених позовних вимог ніким не оскаржується, а тому не перевіряється.

05 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 22 жовтня 2018 року.

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 18 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з заочним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що у заяві позичальника від 01.03.2011 року процентна ставка не зазначена, а також у цій заяві, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може. Нарахування процентів позичальнику після спливу дії кредитного договору не відповідає вимогам матеріального права і не узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду.

Ставлення учасників справи до апеляційної скарги

Представник позивача скористався правом на подачу відзиву в якому зазначив, що відповідач не заперечує факт отримання кредитної картки з терміном дії до 02/16. Документом первинного бухгалтерського обліку підтверджено факт користування відповідачем кредитними коштами та факт погашення заборгованості. Відповідно позиції Верховного Суду, викладеної у справі №205/2825/18 в постанові від 18 грудня 2019 року, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів відповідно положень ст.1048 ЦК України, тому за період користування кредитними коштами з 31.10.2013 року по 30.11.2017 року, виходячи із суми заборгованості у розмірі 4333,29грн., облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за спірний період, відповідач повинен сплатити банку відсотки у сумі 1062,74грн.(2877,98грн.( нараховані відсотки) - 1815,24грн.(погашені відсотки).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримала доводи зазначені у відзиві, апеляційну скаргу просила відхилити, рішення першої інстанції - залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 в суд апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції було встановлено та вказане підтверджується матеріалами справи, що 01.03.2011 року відповідач звернулася до позивача із заявою про оформлення кредитної карти. Таким чином відповідач приєдналася до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті банку, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі 4400,00грн., проте останній свої зобов`язання виконував неналежним чином внаслідок чого склалася заборгованість, яка за твердженнями позивача станом на 30.11.2017 року дорівнює сумі 95617,04 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 4333,29 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 82646,49 гривень, заборгованість за пенею та комісією у сумі 3607,88 гривень, а також штраф (фіксована частина) у сумі 500 гривень та штраф (процентна складова) у сумі 4529,38 гривень. У відповідності до положень ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею, комісією та штрафами відмовлено.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції, не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно нарахування відсотків, які відповідач повинна сплатити на користь відповідача.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно положень ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

В якості підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем, позивач надав копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану відповідачем 01.03.2011 року, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 01.03.2011 року, станом на 30.11.2017 року, Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та ксерокопію паспорту боржника.

З анкети заяви не вбачається які саме послуги відповідач прагнула отримати від ПриватБанку, підписуючи анкету-заяву, в якій зазначена лише інформація стосовно її анкетних даних.(а.с.5)

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01.03.2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач, саме з ним ознайомилася і погодилася, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Роздруківка із сайту позивача належним доказом також бути не може, оскільки його зміст повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Вказаний висновок ґрунтується на позиції висловленій у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18) та Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

З Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розміщених на офіційному сайті вбачається, що банк фізичним особам надає наступні послуги:

2.1. Поточні рахунки та операції з електронними платіжними засобами;

2.2. Депозити (умови і правила розміщення депозитних вкладів у Банку);

2.3. Віддалені канали обслуговування;

2.4. Грошові перекази (умови і правила здійснення переказів у Банку

2.5. Операції у відділеннях (умови та правила проведення операцій у відділеннях Банку

2.6. Платежі (умови та правила здійснення платежів через Банк);

2.7. Кредити (умови та правила користування послугою кредитування фізичних осіб від Банку);

2.8. Інші банківські послуги.

Враховуючи численну кількість та різноманітність щодо надання ПриватБанком послуг із анкети - заяви, підписаної відповідачем, на яку посилається позивач, не вбачається для задоволення яких своїх потреб відповідач приєдналася до Умов та Правил.

Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 01.03.2011 року, з нарахуванням підвищеної ставки відсотків складено станом на 30.11.2017 року, при умові, що термін дії картки закінчується 02/16 року.(а.с.3,4,235)

Нарахування процентів позичальнику після спливу дії карткового договору не відповідає вимогам матеріального права та не узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12ц від 28.03.2018 року.

За період користування кредитною карткою відсоткова ставка позивачем спочатку збільшилася з 30% річних до 34,80 %, а потім до 43,20%, доказів того, що позивач погоджувалася хоча б з яким не будь розміром матеріали справи не містять. (а.с.3,4)

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

З огляду на вказане відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування із зазначенням відсоткової ставки та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Аналогічний висновок міститься в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

З огляду на вказане позовні вимоги в частині стягнення відсотків не підлягають задоволенню внаслідок недоведеності.

В частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту рішення суду підлягає залишенню без змін, оскільки відповідач не спростувала належними та допустимими доказами тієї обставини, що вона взагалі не зверталася до позивача з метою оформлення кредитного фінансування.

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням вимог чинного законодавства та повинно бути скасовано в частині стягнення відсотків з підстав, викладених в апеляційній скарзі та змінено в частині стягнення судових витрат.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно положень ч.1 ст.141 ЦКП України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивач звертаючись до суду заявив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 95617,04грн., проте позов задоволено лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 4333,29грн., що відповідає 4,53% від ціни позову, як наслідок з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову в сумі 79,85 гривень.

Крім того позивач не сплатила судовий збір при подачі апеляційної скарги, сплата якого ухвалою апеляційного суду від 10.02.2020 року була відтермінована до ухвалення рішення по справі. З урахуванням вказаного з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 119,78 гривень.

Повний текст постанови виготовлено 24 лютого 2020 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 22 жовтня 2018 року - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів та змінити в частині стягнення судового збору.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за подачу позову в сумі 79(сімдесят дев`ять) гривень 85 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 119(сто дев`ятнадцять) гривень 78 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.І. Биліна

Судді В.М. Барков

М.Ю. Лопатіна