Справа № 0907/2-4254/2011
Провадження № 22-ц/4808/393/20
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Максюта
У Х В А Л А

28 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.03.2015 року за нововиявленими обставинами по справі №0907/2-4254/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства "Фольксбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Фольксбанк" про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, додатку №1 до кредитного договору, виключення з Державного реєстру іпотек запису про державну реєстрацію іпотечного договору, з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за іпотечним договором, зобов`язання повернути правовстановлюючі документи на предмет застави та грошові кошти, оплачені в рахунок тіла кредиту, процентів, пені, штрафів шляхом зарахування їх в рахунок оплати тіла позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Шамотайлом О.М. 08 січня 2020 року в м. Івано-Франківськ, про визнання неподаною та повернення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.03.2015 року за нововиявленими обставинами по справі №0907/2-4254/2011,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про перегляд рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.03.2015 року за нововиявленими обставинами по справі №0907/4254/2011. У заяві міститься клопотання про звільнення від сплати судового збору при подачі заяви (а.с.1-23, том 6).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 січня 2020 року заяву повернуто заявнику разом із заявою про відвід судді (а.с.17, том 7).

Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу (а.с.75-92, том 7).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Івано-Франківського міського Івано-Франківської області від 08 січня 2020 року про повернення заяви скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Разом з тим, вказана апеляційна скарга містить образливі ненормативні висловлювання на адресу кількох суддів Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, зокрема і судді Шамотайла О.В., що є недопустимим. Колегія суддів зазначає, що така мова перебуває поза нормальним стилем спілкування, в першу чергу, у діловому мовленні, що використовується в офіційному спілкуванні (між установами, окремою особою і установою, між посадовими особами тощо).

Позовна заява, апеляційна скарга мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, апеляційної скарги, передбаченим приписами ЦПК України (статті 175, 177, 356). Якщо заява, скарга за формою та змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються приписи статті 185 ЦПК України. Для розгляду таких скарг мають застосовуватися приписи ЦПК України, якими врегульовані аналогічні питання, зокрема, щодо учасників цивільного процесу, їхніх прав і обов`язків (статті 42-47, 55-64), судових викликів і повідомлень (статті 128-131), заходів процесуального примусу (глава 9 розділу ІІІ), відкриття провадження у справі (глава 2 розділу ІІІ), розгляду справи по суті (глава 6 розділу ІІІ), апеляційного та касаційного оскарження судових рішень (глави 1, 2 розділу V).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 неодноразово використовує ненормативну лексику, лайливо та образливо характеризує суддів Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області та їх роботу, зокрема суддю Шамотайла О.В. (а.с. 80 (4 абзац); а.с.89 (абзац 8, 11; а.с.90 (абзац 2, том 7).

Ненормативна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Колегія суддів переконана, що використання одними учасниками судового процесу ненормативної лексики, образливих і лайливих слів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України.

Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

У даній справі суд апеляційної інстанції розглянув скаргу, незважаючи на те, що скаржник неодноразово у скарзі нецензурно, використовуючи лайливі слова, характеризувала суддів суду першої інстанції та їх роботу.

Колегія суддів вважає такі дії скаржника виявом неповаги до суду й інших учасників процесу та констатує, що подання такої скарги в частині, яка містить ненормативну лексику, образливі та лайливі слова, є зловживанням скаржником її процесуальним правом, невиконанням обов`язку керуватися завданням цивільного судочинства.

Відповідно до п.2 ч.1, ч.5 ст.148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству. Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_1 під час подання апеляційної скарги явно зловживала процесуальними правами, наданими їй Конституцією України, ЦПК України, тому суд, керуючись положеннями ст.148 ЦПК України, дійшов висновку про застосування до ОСОБА_1 штрафу у сумі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 630,60 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 44, 148 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 в дохід державного бюджету штраф у розмірі 630 гривень 60 копійок (шістсот тридцять гривень шістдесят копійок).

Дана ухвала є виконавчим документом і стягувачем є Державна судова адміністрація України (, юридична адреса: м. Київ, вул. Липська, 18/5).

Ухвала пред`являється до виконання протягом трьох років.

Ухвала у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

Р.Й Матківський