Провадження № 2/734/303/20 Справа № 734/304/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 лютого 2020 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігігвської області в складі :

головуючого-судді - Іванюк Т.І.,

за участю: секретаря судових засідань - Дідовець М.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник: ОСОБА_2 до Кіптівської сільської ради, Козелецького району, Чернігівської області про визнання права на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и в:

до Козелецького районного суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) до суду звернулась ОСОБА_1 у якій просить визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Зоря», розташованих на території Олбинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, розміром 4.04 га, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 . Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в Чернігівській області, Козелецького району в селі Олбин помер її батько ОСОБА_3 . Після його смерті, ОСОБА_1 було прийнято спадщину та 07 вересня 1998 року отримано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, належний спадкодавцю. До спадкового майна спадкодавця також входить земельна частка (пай), яка перебуває на землях колишнього КСП «Зоря», на території Олбинської селищної ради Козелецького району Чернігівської області, розміром 4,04, в умовних кадастрових гектарах. Отримати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке є об`єктом спадщини, після спливу шести місяців, з часу відкриття спадщини не може, так як правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а саме Сертифікат на право на земельну частку ( пай ) серії ЧН № 090831 втрачений, а дублікат останнього, не може бути виданий, відповідно до постанови KM України № 801 від 12.10.1995 року зокрема, по причині виготовлення в одному екземплярі, про що надано відповідь відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі, Чернігівської області.

Позивачка, та її представник в судове засідання не з`явились, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши до суду письмову заяву у якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995року за №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із п.2 вказаного Указу, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»).

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК (2768-14).

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК (435-15), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Статтею 3 Указу Президента України за №666/94 від 10.11.1994року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 був членом КСП «Зоря» Олбинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області.

Згідно довідки відділу у Козелецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області№29-25-0.27-11/106-20 від 16.01.2020 року, громадянин ОСОБА_3 , мешканець с.Олбин, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно мав право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Зоря» на території Олбинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області та отримав 09.10.1996 року сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0090831, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Олбинській сільській раді за номером 127. Державні акти на право власності на земельні ділянки в розмірі частки (паю), взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0090831, на прізвище ОСОБА_3 , не реєструвалися і не видавалися. Згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Олбинській сільській раді за номером 127, розмір земельної ділянки (паю), в умовних кадастрових гектарах, становить 4.04 га.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", ЗУ «Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном.

Отже, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 помер у 1997 році, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року.

До складу спадщини ОСОБА_3 входить право на зазначену вище земельну ділянку площею 4.04 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Олбинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області.

Позивач ОСОБА_1 , як єдиний спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_3 отримати свідоцтво про право на вищевказану спадщину не може, так як правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а саме Сертифікат на право на земельну частку ( пай ) серії ЧН № 090831 втрачений, а дублікат останнього, не може бути виданий, відповідно до постанови KM України № 801 від 12.10.1995 року зокрема, по причині виготовлення в одному екземплярі, про що надано відповідь відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі, Чернігівської області.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки у зв`язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача на спірне майно (земельну ділянку) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за нею (позивачем) права власності на вищевказане майно.

Положення ст.ст.81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був членом КСП «Зоря» на території Олбинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області та мав право на земельну частку (пай) із земель вказаного КСП розміром 4.04 в умовних кадастрових гектарах, таке право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування та таке після смерті ОСОБА_3 успадкувала позивачка ОСОБА_1 . Позивачка є спадкоємцем за заповітом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_3 та вона у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняла дану спадщину, але оформити своє право на земельну частку (пай) не має можливості, тому порушене право позивача підлягає захисту.

Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою ОСОБА_1 право на земельну частку ( пай ) із земель колишнього КСП «ЗОРЯ», розташованих на території Олбинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, розміром 4,04 га, в порядку спадкування за заповітом, після померлого ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 200, 206, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Кіптівської сільської ради, Козелецького району, Чернігівської області про визнання права на земельну частку (пай) - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «ЗОРЯ», розташованих на території Олбинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, розміром 4,04 га, в порядку спадкування за заповітом, після померлого ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення через Козелецький районний суд Чернігівської області.

Суддя