Справа № 749/24/20
Номер провадження 2/749/96/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2020 р.

Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді - Шаповал З.О.

з участю секретаря Мирошниченко А.М.,

представника позивачів ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сновськ в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №749/24/20 за позовом ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , третя особа Приватний нотаріус Сновського нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_21, про визнання договорів дарування та договору куплі-продажу недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року позивач ОСОБА_5 діючи в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 звернувся з позовом до ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Сновського районного нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_21 про визнання договорів дарування і договору купівлі продажу недійсними та просив визнати недійсними договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 17 квітня 2018 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 ; договір дарування земельної ділянки площею 0,1041 га, кадастровий номер :03:002:0050, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої, для будівництва і облуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладений 17 квітня 2018 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 ; договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0371 га, кадастровий номер 0:03:002:0051, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, укладений 13 грудня 2018 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 . Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_9 обвинувачувався у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть матері позивачів ОСОБА_10 , а також що спричинило неповнолітній ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до вироку Корюківського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2018 року, який набрав законної сили 05 серпня 2019 року після перегляду його судом апеляційної інстанції, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Позов ОСОБА_5 в його та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 про стягнення майнової та моральної шкоди задоволено, та стягнуто на користь позивачів матеріальну та моральну шкоду .

22 серпня 2019 року Корюківським районним судом Чернігівської області на виконання вироку суду від 30.11.2018 року видано вісім виконавчих листів, які ОСОБА_5 пред`явлено до виконавчої служби для примусового виконання. 04.09.2019 року та 06.09.2019 року були відкриті виконавчі провадження.

У жовтні 2019 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_9 17 квітня 2018 року подарував своїй дружині ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, У жовтні 2019 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_9 17 квітня 2018 року подарував своїй дружині ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,1041 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої, для будівництва і облуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :03:002: АДРЕСА_2 та земельну ділянку, загальною площею 0,1041 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :03:002:0050.

Згодом, після ухвалення судом першої інстанції вироку відносно відповідача ОСОБА_9 яким задоволено і цивільні позови позивачів на значну суму, ОСОБА_9 13 грудня 2018 року відчужив за договором купівлі-продажу своїй колишній дружині ОСОБА_2 земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0371 га., кадастровий номер 0:03:002:0051.

Позивач вважає, що договори дарування та купівлі - продажу вчинено з метою ухилення від виконання судового рішення про стягнення коштів в примусовому порядку, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цими договорами, з направленням дій сторін на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 позов підтримала та пояснила, що відповідно до вироку Корюківського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2018 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Разом з цим, крім іншого, задоволено цивільні позови ОСОБА_5 в інтересах його неповнолітніх дітей, зокрема стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральну шкоду у розмірі 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп., на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. Також стягнуто ОСОБА_9 на користь кожного з дітей щомісячно 930 грн. 75 коп. грошового відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_10 до досягнення ними вісімнадцяти років. Аварія сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнавав повністю, заявлені цивільні позови також визнав повністю. Однак, під час виконавчого провадження батько дітей ОСОБА_5 дізнався, що у ОСОБА_9 відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення. Виявилося, що ОСОБА_11 під час досудового розслідування подарував своїй дружині ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0050, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а згодом після ухвалення вироку судом першої інстанції уклав договір купівля-продажу земельної ділянки, відповідно до якого продав ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер 0:03:002:0051, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що оспорювані договори укладені, без наміру створення правових наслідків та з метою ухилення від виконання вироку суду в частині відшкодування шкоди, адже ОСОБА_9 достовірно знав про свою винуватість у вчиненні ДТП та визнавав дану обставину як на досудовому рослідуванні, так і під час судового розгляду.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 , яка допитувалась, як свідок позовні вимоги не визнали і пояснили, що вимоги позивачів про фіктивний перехід права власності на нерухоме майно ґрунтуються тільки на припущеннях. Відповідач ОСОБА_9 укладаючи правочини не міг припускати, що відносно нього буде вирок, оскільки позиція ОСОБА_9 на досудовому слідстві була така, що керуючи транспортним засобом він втратив свідомість, тому взагалі він вважав, що відносно нього буде закрита кримінальна справа, тому не думав, що в майбутньому будуть цивільні позови. ОСОБА_9 не перебував у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, на майно не було накладено обтяжень, тому заборони у відповідачів на відчуження майна не було. Вже з 2016 року відповідач ОСОБА_9 мав намір переоформити майно на дружину, оскільки остання лікувала чоловіка спочатку від інсульта, а потім після ДТП мала великі борги у виді грошових коштів. Вони ходили до приватних нотаріусів, але ОСОБА_21 захворіла, а ОСОБА_12 ще не вела прийому громадян. Посилання представника позивача на судову практику Верховного Суду, зокрема цивільну справу № 369/11268/16 не зовсім відповідає спірній ситуації, тому не може бути прийнята судом.

У судове засідання відповідач ОСОБА_9 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З відзиву на позовну заяву вбачається, що позовні вимоги не визнає (а.с.60).

У судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус ОСОБА_21, вона ж допитувалася,як свідок позовні вимоги не визнала та пояснила,що дійсно у квітні 2018 року посвідчила договори дарування укладені між відповідачами житлового будинку та земельної ділянки. Відповідачі ще восени 2017 року неодноразово звертались до неї, щоб укласти зазначені договори, але в силу поважних причин: лікарняних, зупинення нотаріальної діяльності, нотаріальна контора стабільно не працювала. У квітні 2018 року ОСОБА_2 знову звернулася з питання щодо переоформлення нерухомості, пояснивши, що її чоловік у дуже важкому стані і не може з`явитися до нотаріальної контори, тому нотаріусом було здійснено виїзд за місцем проживання відповідача ОСОБА_9 де вона 11.04.2018 посвідчила довіреності на дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, разом з земельною ділянкою наданою для будівництва та обслуговування цього ж будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У грудні 2018 року відповідач ОСОБА_9 вже особисто звернувся за посвідченням договору- купівлі-продажу земельної ділянки дружині ОСОБА_13 та 13.12.2018 року вона посвідчила відповідний договір. Ніяких перешкод для посвідчення договорів нотаріус не мала. Перед посвідчення договорів були отримані відомості відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не встановлено зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що з відповідачами знайомий давно. ОСОБА_9 у 2016-2017 потрапив до лікарні з інсультом і знаходився у дуже важкому стані. Його дружина ОСОБА_2 позичила у свідка 50 000 грн на лікування чоловіка. Тоді подружжя домовилися, що слід подарувати дружині будинок аби там була її частка. ОСОБА_2 повернула борг.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що її зять ОСОБА_9 у 2017 році переніс інсульт. Зять просив матеріальної допомоги на лікування. Дочка ОСОБА_2 позичила 50 000 грн. Вони з чоловіком віддали борг дочки ОСОБА_2 , 50 000 грн. Після ДТП зять знову у важкому стані потрапив до лікарні і просив, щоб його «спасли», тому дочка позичила велику суму грошей, а взамін ОСОБА_9 подарував майно дочці. Стосунки між подружжям були не зовсім нормальні, тому дочка розірвала шлюб з зятем. Взагалі подарувати будинок дочці ОСОБА_9 мав намір ще з 2010 року.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що відповідачі по справі є її сином і невісткою. ЇЇ син у 2016 році переніс інсульт. Стосунки у сім`ї були погані. Невістці було дуже важко з сином, тому вони прийняли рішення розлучитися. ЇЇ син ОСОБА_9 у 2018 році потрапив у ДТП. Тяжка травма вимагала значних коштів на лікування сина і тоді знову невістка позичила 70 000грн, а взамін син поступив «по-мужски» подарувавши ОСОБА_2 нерухоме майно.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що 01.03.2018 року ОСОБА_2 позичила у свідка на лікування чоловіка ОСОБА_9 70 000 грн. На день розгляду справи йому повернуто борг 22 000 грн, залишок боргу складає 48 000 грн.

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 пояснили, що були свідками при передачі 70 000 грн грошей від ОСОБА_17 для ОСОБА_2 . Це було у березні 2018 року.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона працює Приватним нотаріусом Сновського районного нотаріального округу Чернігівської області. У січні 2018 року до неї зверталися подружжя ОСОБА_20 , щоб укласти договори дарування, але приміщення під нотаріальну контору тільки облаштовувалось. Свідок їх проконсультувала, але не змогла виконати нотаріальні дії, оскільки не відбулася сертифікація робочого місця та свідок ще не отримала реєстраційного посвідчення.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, третю особу, свідків які беруть участь у справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2018 року, який набрав законної сили 05 серпня 2019 року після перегляду його судом апеляційної інстанції, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Позов ОСОБА_5 в його та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 про стягнення майнової та моральної шкоди задоволено, та стягнуто на користь позивачів матеріальну та моральну шкоду в розмірі 670008,71 грн. 22 серпня 2019 року Корюківським районним судом Чернігівської області на виконання вироку суду від 30.11.2018 року видано вісім виконавчих листів, які ОСОБА_5 пред`явлено до виконавчої служби для примусового виконання. 04.09.2019 року та 06.09.2019 року були відкриті виконавчі провадження(а.с.12-26);

17 квітня 2018 року відповідач ОСОБА_9 подарував своїй дружині ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, 17 квітня 2018 року відповідач ОСОБА_9 подарував своїй дружині ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,1041 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :03:002:0050 (а.с.27-28); АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,1041 га, що знаходиться за адресою: 17 квітня 2018 року відповідач ОСОБА_9 подарував своїй дружині ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, 17 квітня 2018 року відповідач ОСОБА_9 подарував своїй дружині ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,1041 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :03:002:0050 (а.с.27-28); АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,1041 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :03:002:0050 (а.с.27-28); область, АДРЕСА_1 , цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :03:002:0050 (а.с.27-28);

Згодом, після ухвалення судом першої інстанції вироку відносно відповідача ОСОБА_9 яким задоволено і цивільні позови позивачів на значну суму, ОСОБА_9 13 грудня 2018 року відчужив за договором купівлі-продажу своїй колишній дружині ОСОБА_2 земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0371 га., кадастровий номер 0:03:002:0051 (а.с.30-31).

Відповідно до вимоги ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і Відповідно до вимоги ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків..

Відповідно до вимоги ст. 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або Відповідно до вимоги ст. 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно вимоги ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимоги ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників: свідомий намір невиконання зобов`язань договору, приховування справжніх намірів учасників правочину.

Суд, давши оцінку зібраним доказам, прийшов до слідуючого висновку.

На час укладання договорів дарування тривало слідство по кримінальній справі, відносно ОСОБА_9 . Згідно вироку Корюківського районного суду Чернігівської області від 30.11.2018 року відомості про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України були внесені в ЄРДР 12 лютого 2018 року.

На час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки вже був ухвалений 30.11.2018 року вирок судом першої інстанції, яким задоволено цивільні позови потерпілих до ОСОБА_9 на значну суму, але останній 13.12.2018 року відчужив за договором купівлі-продажу своїй колишній дружині земельну ділянку.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Посилання відповідача та представника, що правочини на користь дружини були вчинені у зв`язку з поганим станом здоров`я власника майна ОСОБА_9 , то суд зазначає, що дійсно матеріалі справи містять докази, які підтверджують незадовільний стан здоров`я ОСОБА_9 , але такий стан існував, ще станом на березень 2016 року до вчинених правочинів. Тобто у відповідачів було достатньо часу для вчинення оспорюваних договорів до моменту скоєння ОСОБА_9 кримінального правопорушення. Посилання відповідачів на те, що подружжя ще у 2017 році мало намір вирішити майнові питання шляхом укладення договорів дарування та покази нотаріусів, які були допитані в якості свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_12 про те, що подружжя ОСОБА_20 ще у 2017 та на початку 2018 року зверталися з питання оформлення договорів дарування, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачі та свідки у ході розгляду справи акцентували увагу на дуже поганий стан здоров`я ОСОБА_9 , тобто питання укладення правочинів вимагали негайності, але чомусь оспорювані правочині були укладені лише 17.04.2018 року, вже після вчинення кримінального правопорушення. Неможливість укладення договорів із-за відсутності приватних нотаріусів не позбавляло можливості відповідачів звернутися до Державної нотаріальної контори, адже загальновідомим є той факт, що в Сновську є Державна нотаріальна контора, яка виконує ті ж функції, що і приватні нотаріуси. Про наявність у відповідача боргів у виді грошових коштів обґрунтовано не підтверджена борговими розписками, а тому покази свідків ОСОБА_14 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , ОСОБА_15 не можуть бути розцінені як належні докази. Відповідачі були обізнані про трагічну загибель потерпілої і з огляду на це передбачали негативні наслідки для себе у випадку накладення стягнення на предмет договору дарування. ОСОБА_9 подарував будинок дружині, але залишався деякий час проживати та був зареєстрований в будинку( п.10 Договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами від 17.04.2018 року а.с.27-28), що свідчить, що воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому вироку суду про стягнення грошових коштів з ОСОБА_9 . З цих підстав суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_2 , щодо наміру укладення спірних договорів ще у 2016 році. Відповідач ОСОБА_9 відчужуючи належне йому на праві власності нерухоме майно своїй дружині, був обізнаний про тяжкі наслідки ДТП, учасником якого він був. Розумів, що шкода навіть частково потерпілим невідшкодована отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. Суд вважає, що вказані дії на позбавлення майна відповідачем ОСОБА_9 були свідомо сплановані. Про це свідчить його активна поведінка спрямована на відчуження майже одразу після ДТП житлового будинку та земельної ділянки дружині, з якою в подальшому розлучилися, а й продав після розлучення ще одну земельну ділянку належну йому на праві власності. Сторони договору дарування нерухомого майна, які є подружжям, передбачали реальне настання правових наслідків, їх дії буди направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно саме до подружжя з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про відшкодування шкоди.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Аналогічна правова позиція була викладена ВСУ у справі за № 6-2690цс16.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, суд вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна із подружжям з метою приховання цього майна від звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення суми відшкодування, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і має бути визнаний судом недійсним.

Отже, такі дії відповідачів є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частина 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказує, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Тому суд враховує висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові № 369/11268/16-ц від 03 липня 2019 року вказала, що не вбачає підстав для відступу від цих висновків та зробила висновок про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 12, 13, 81, 89, 211, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Цивільний позов ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , третя особа Приватний нотаріус Сновського нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_21, про визнання договорів дарування та договору куплі-продажу недійсними - задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним Договір дарування житлового будинку з погосподарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 17.04.2018 між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .

Визнати недійсним Договір дарування земельної ділянки площею 0,1041 га, кадастровий номер :03:002:0050, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладений 17.04.2018 між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0371 кадастровий номер 0:03:002:0051, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, укладений 13.12.2018 між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_9 на користь держави судовий збір в сумі 7567,20 грн по 3783, 60 грн з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду або через Щорський районний суд Чернігівської області.

Суддя З.О.Шаповал