Номер провадження: 22-ц/813/3043/20
Номер справи місцевого суду: 07022020
Головуючий у першій інстанції Шкамерда К. С.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Шкамерди К.С. 02 серпня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу у розмірі 3 062,00 грн.

Свої позовні вимоги мотивували тим, що 13 серпня 2018 позивачі уклали договір позики з колишнім чоловіком відповідачки, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідачка виступала як поручитель за вказаним договором. Однак, на думку позивачів, ОСОБА_3 не виконала свій обов`язок щодо повернення боргу, у зв`язку із чим позивачі змушені були звернутись до суду з вказаним позовом про відновлення порушених прав.

В судовому засіданні позивачі позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач та її представник позов не визнали та просили відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянтів, суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження позовних вимог. Так, у борговій розписці сама ОСОБА_3 власноруч зазначила під текстом розписки кінцеву дату повернення нею грошей та їх кількість, та ніколи вказане не заперечувала. Крім того, на думку апелянтів, природа виникнення боргового зобов`язання ОСОБА_4 перед його представниками напряму пов`язана із його складними відносинами із колишньою дружиною ОСОБА_3 , оскільки вказані зобов`язання виникли внаслідок складання та подання позивачами заяви про перегляд та скасування заочного рішення, яким з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання останньої.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_4 , колишньою жінкою якою є відповідачка ОСОБА_3 , з іншої сторони, на підставі угоди про надання професійної правничої допомоги, надавали правову допомогу ОСОБА_4 , внаслідок чого у ОСОБА_4 утворилась заборгованість щодо сплати послуг позивачів.

На забезпечення виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів, 13 серпня 2018 року ОСОБА_4 була складена розписка щодо повернення грошових коштів у сумі 3 000 гривень, яка підписана особисто ОСОБА_4 .

Крім того, у вказаній розписці є запис ОСОБА_3 про те, що остання зобов`язується повернути 3 000,00 грн. до кінця 2018 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 29 січня 2019 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки ОСОБА_4 помер, позивачі вважали відповідачку поручителем за вказаною розпискою, у зв`язку із чим їхні вимоги щодо звернення заборгованості за вказаним договором звернуті до ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно частини другої статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно частини першої статті 1049 ЦК України, за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У даному випадку колегією суддів встановлено, що згідно розписки від 13 серпня 2018 року, ОСОБА_4 мав борг у розмірі 3 000 грн. перед його представниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за угодою про надання правової допомоги, а тому на дані правовідносини не можуть розповсюжджуватися положення статті 1046 ЦК України.

Вказане не було враховане судом першої інстанції, який кваліфікував спірні правовідносини саме як договір позики, оскільки, як вже вказувалось вище, сума у 3 000 грн., зазначена у розписці, є оплатою послуг адвокатів, яка не була сплачена ОСОБА_4 на користь позивачів за угодою про надання правової допомоги №25 від 20 липня 2017 року за складання останніми заяви до Приморського районного суду м. Одеси про перегляд заочного рішення цього суду та сплату суми судового збору.

Крім того, колегія суддів зауважує, що у позовній заяві відсутнє пряме посилання позивачів на те, що вказана у розписці сума є саме боргом.

Що стосується позовних вимог про стягнення 3 000 грн. з ОСОБА_3 , яка нібито зобов`язалась повернути вказану суму на користь позивачів до кінця 2018 року, то колегія суддів вважає, що, оскільки між позивачами та ОСОБА_4 виникли правовідносини, пов`язані із наданням останньому правової допомоги з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідач не може бути поручителем, оскільки вказані правовідносини не можуть забезпечуватися порукою, і це не передбачене діючим законодавством.

Вказане не було враховано судом першої інстанції, який, дійшовши вірного висновку про необгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , помилився при визначенні правовідносин, які виникли між стронами, та дійшов помилкового висновку, що розписка від 13 серпня 2018 року є підтвердженням укладення договору позики.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, встановивши часткову невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу, а оскаржуване судове рішення змінює в частині виключення з описової та мотивувальної частини судового рішення посилання на те, що ОСОБА_4 надав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 письмову розписку про фактичне отримання ним позики, а тому між сторонами був укладений договір позики з кінцевим терміном повернення до 06 вересня 2018 року, передбачений статтею 1046 ЦК України.

Керуючись ст. 374, ч.1 ст. 376, ст.ст. 367, 368, 381-384, ст.390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2019 року - змінити. Виключити з описової та мотивувальної частини судового рішення посилання на те, що ОСОБА_4 надав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 письмову розписку про фактичне отримання ним позики, а тому між сторонами був укладений договір позики з кінцевим терміном повернення до 06 вересня 2018 року, передбачений статтею 1046 ЦК України.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе