печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2020 р. Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» про визнання незаконним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої визначено суддю у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

22 грудня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін у справі.

Разом з позовною заявою подано також заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони:

- директору, іншим уповноваженим особам філії «Центр транспортної логістики» акціонерного товариства «Українська залізниця» здійснювати дії, направлені на зміну організаційної структури Філії та її штатного розпису, що стосується посад заступника начальника відділу організації контролю перевезень позивачів, відділу організації та контролю перевезень філії «Центр транспортної логістики» акціонерного товариства «Українська залізниця», в тому числі подавати відповідні зміни на затвердження (робити подання) правлінню акціонерного товариства «Українська залізниця»,

- акціонерному товариству «Українська залізниця» вносити зміни у чисельність працівників або штату працівників, що стосується посад заступника начальника відділу організації контролю перевезень позивачів, відділу організації та контролю перевезень філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

- директору, іншим уповноваженим особам філії «Центр транспортної логістики» акціонерного товариства «Українська залізниця» затверджувати штатний розпис Філії (в тому числі зміни до штатного розпису) в межах встановленої граничної чисельності та фонду оплати праці відповідно до визначених акціонерним товариством «Українська залізниця» тарифних сіток і схем посадових окладів в частині, що стосується посад заступника начальника відділу організації контролю перевезень позивачів та відділу організації та контролю перевезень філії «Центр транспортної логістики» акціонерного товариства «Українська залізниця»,

- директору, іншим уповноваженим особам філії «Центр транспортної логістики» акціонерного товариства «Українська залізниця», акціонерному товариству «Українська залізниця» звільняти позивачів за ініціативою власника.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказано, що з оспорюваного наказу вбачається, що філією «Центр транспортної логістики» певним працівникам введено режим простою з причин, що не залежать від працівника, та видано даний наказ «у зв`язку із частковим зупиненням роботи, викликаним необхідністю виконання заходів щодо запобігання поширенню на території України короно вірусу «COVID-19»» без виходу на роботу до відміни.

На думку позивачів, даним наказом їх незаконно відсторонено від займаних посад та обмежено право на працю, а за час такого простою буде внесено зміни до організаційної структури Філії та її штатного розпису щодо займаних нами штатних одиниць. Від начальника служби організації перевезень Філії Шмундира О. М. та заступника начальника служби організації перевезень Філії Гончарука А. М. , за їхніми словами, стало відомо про намір керівництва Філії та АТ «Укрзалізниця» подальшого звільнення нас та інших працівників відділу організації та контролю перевезень Філії із займаних посад, про що їм було повідомлено директором Філії Глущенко Д. І .

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою ст. 150 ЦПК України передбачено види заходів забезпечення позову, які можуть вживатися як по одному, так й у сукупності, як зазначено частиною другою вказаної статті Кодексу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі вжиття таких заходів без наміру власника відчужити майно та заборона його відчуження жодним чином не впливає на правовий статус прав і законних інтересів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У заяві в обґрунтування доводів необхідності вжиття заходів забезпечення позову зазначено серед всього, те, що, оскільки АТ «Українська залізниця» має реальну можливість реалізувати такі заходи, як скорочення чисельності або штату працівників відділу організації та контролю перевезень філії «Центр транспортної логістики» АТ «Українська залізниця», а також звільнити заявників із займаних посад за ініціативою власника, у заявників може виникнути необхідність у додатковому судовому захисті своїх прав на працю, а обраний заявниками захід безпосередньо пов`язаний із предметом позовної заяви, оскільки, заявників відсторонено від роботи шляхом видання наказу, законність якого ними оскаржується.

Разом з тим, суд критично оцінює такі доводи, з огляду на відсутність доказів вказаного.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такі висновки також сформовані колегією суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (6-846цс16).

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із вимогою позову, суд приходить до висновку, що заява не достатньо обґрунтована, підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду не вбачаються, висновок про обґрунтованість припущення про те, що оспорювані накази видані відповідачем з метою відсторонення позивачів і з наміром подальшого їх звільнення є передчасним, відтак заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню на даній стадії розгляду справи та за наведеного обґрунтування заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Суддя С. В. Вовк