Справа № 466/3572/19 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/811/1287/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

у травні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватного нотаріуса Амбросійчук Лілії Володимирівни про визнання недійними електронних торгів з реалізації арештованого майна, визнання недійсним акту про проведені електронні торги, визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

В обґрунтування позовних вимог, покликається на те, що їй на праві власності належав будинок під літерою «А-3» загальною площею 341,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Під будівництво цього будинку земельна ділянка не виділялася, кадастровий номер їй не присвоювався. За даною адресою також розташований житловий будинок загальною площею 57,6 кв. м., який належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , яким належить по 1/2 частини будинку. Будинок площею 57,6 кв. м. розташований на земельній ділянці площею 0,0612 га з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку, яка належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в той час як за будинком загальною площею 341,5 кв. м. земельна ділянка не значиться. 26 січня 2018 року будинок загальною площею 341,5 кв. м. був реалізований, як арештоване нерухоме майно, на електронних торгах, проведених Державним підприємством «СЕТАМ» Міністерства юстиції України при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 47948109 та був придбаний ОСОБА_1 за 1 325 000,00 грн.

Вважає, що електронні торги підлягають визнанню недійсними, як такі, що не відповідають вимогам законодавства та порушують її законні права, зокрема, право власності на житловий будинок. Зазначає, що їй не було відомо, що державним виконавцем проводиться стягнення на житловий будинок та всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» не надано можливості вибрати об`єкт для звернення стягнення, оскільки в неї на праві власності є і інші види нерухомості, зокрема, окрема від будинку земельна ділянка. Вважає, що ціна, за якою реалізовано будинок, не відповідає реальній ринковій вартості, оскільки згідно аналізу ринку нерухомості ціна будинку повинна становити 5 224 950,00 грн., однак його продано за 1325000,00 грн., що в більш ніж тричі дешевше за ринкову вартість, чим порушено її права, а саме, по-перше, від продажу будинку вона повинна була отримати суттєву різницю в коштах, а по-друге, на електронні торги виставлено майно, яке значно перевищує суму заборгованості по виконавчому провадженню. Крім того, невірно зазначено предмет реалізації на торгах, оскільки на сайті Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України вказано, що виставляється для продажу на електронні торги об`єкт незавершеного будівництва триповерхового цегляного будинку, за яким числиться 1/2 земельної ділянки, площею 612 кв. м., однак це не відповідає дійсності тому, що земельна ділянка площею 0,0612 га для обслуговування житлового будинку перебуває у власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і жодного правового відношення до будинку, який продано з електронних торгів, не має. Таким чином договір купівлі-продажу будинку з електронних торгів укладений з порушенням істотних умов договору, а саме ціни договору та предмету договору.

З наведених підстав просить:

-визнати недійсними електронні торги з реалізації арештованого майна (лот № 257539) з реалізації житлового будинку загальною площею 341,5 кв. м., житловою площею 174,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати недійним Протокол проведення електронних торгів № 313511 Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, які відбулися 26 січня 2018 року з реалізації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати недійним Акт про проведені електронні торги від 07.02.2018 року, складений головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області про реалізацію арештованого майна, житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , затверджений начальником Шевченківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області;

-визнати надійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , видане 08 лютого 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. на підставі акту державного виконавця про проведені електронні торги, зареєстроване в реєстрі за № 181;

-скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39585813 від 08.02.2018 року, яким зареєстровано право власності на житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 341,5 кв. м., житлова площа 174,2 кв. м., номер запису про право власності: 24747066, відновивши попередній запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсними електронні торги з реалізації арештованого майна (лот №257539), організатор Державне підприємство «СЕТАМ», з реалізації житлового будинку заг. пл. 341,5 кв. м, житловою - 174,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 34570691, який належав ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, видане Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу N2 169-Ж-111 від 04.02.2011 р., зареєстровано 09.11.2012 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО».

Визнано недійсним Протокол проведення електронних торгів № 313511 ДП «СЕТАМ» МЮ України, які відбулися 26.01.2018 з реалізації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 .

Визнано недійсним Акт про проведені електронні торги від 07.02.2018, складений головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про реалізацію арештованого майна житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 , затверджений начальником Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області 07.02.2018.

Визнано недійсним Свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчене 08 лютого 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. на підставі акту державного виконавця про проведені електронні торги, зареєстроване в реєстрі за № 181.

Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Амбросійчук Л. В., Львівський міський нотаріальний округ, Львівська область про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39585813 від 08.02.2018., яким зареєстровано право власності на житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м) 341,5, житлова площа (кв.м) 174,2, номер об`єкта в РПВН 34570691 за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , країна громадянства: Україна. Номер запису про право власності: 24747066, дата державної реєстрації 08.02.2018 14:58:26.

Відновлено попередній запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права власності ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства Юстиції України, в рівних частках на користь ОСОБА_3 , понесені судові витрати у розмірі 4226,20 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , покликається на те, що рішення суду незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт стверджує, що порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», тобто мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Крім того, позивачем не подано належних та допустимих доказів про іншу вартість об`єкта нерухомості, відмінну від існуючої на підставі проведеної оцінки. Таким чином безпідставними є доводи позивача про те, що ціна не відповідає реальній ринковій вартості, як і безпідставними є покликання на те, що порушено предмет договору, як істотну умову договору, оскільки земельна ділянка не була складовою лоту, на торгах не реалізовувалася, право власності на неї до переможця торгів не переходило. Зазначає, що не могли бути порушені житлові права позивача, оскільки вона в об`єкті незавершеного будівництва не проживала і не могла проживати через його непридатність для проживання. Зазначає, що до даних правовідносин судом невірно застосовано п. 6 ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України згідно яких істотною умовою договору купівлі-продажу будинку чи споруди є кадастровий номер земельної ділянки, оскільки зазначені норми набрали законної сили після відчуження будинку на електронних торгах. Наголошує на тому, що позивач була обізнана щодо відкритого виконавчого провадження, розуміла, що вона є боржником в межах такого провадження, на її адресу надсилалося рекомендованою кореспонденцією повідомлення про результати оцінки спірного майна. Звертає увагу, що судом безпідставно не застосовано ч. 2 ст. 388 ЦК України, згідно якої майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продано в порядку, встановленому для виконання судових рішень. З наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржив Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), покликається на те, що рішення суду незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт посилається на те, що позивач не оскаржувала дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, і такі могли бути оскаржені в порядку подання скарги на неправомірні дії державного виконавця. Зазначає, що суд не надав оцінки в сукупності усім доказам на підтвердження повідомлення боржника про виконавчі дії шляхом направлення їй відповідної кореспонденції та безпідставно не врахував відсутність порушення її прав. Вважає, що державним виконавцем обґрунтовано прийнято рішення про примусову реалізацію саме цього об`єкта нерухомості, так як сума боргу за виконавчим провадженням на той час складала 1340318 грн., що було співмірним з вартістю об`єкта нерухомості, крім того даний об`єкт нерухомості не придатний для проживання в ньому, а боржник має інше житло, відтак її житлові права не були порушені. З наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 та Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою 23.04.1987 та зареєстрованого 24.04.1987 Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 4451, житловий будинок загальною площею 57,6 кв. м,, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а. с. 15, 16).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв. м.) 57,6, житлова площа (кв. м.) 40,4, площа земельної ділянки (кв. м.) 612,0 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 та позивачу ОСОБА_3 по 1/2 частки відповідно (а. с. 17).

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 04.02.2011, Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради посвідчило, що приватний житловий будинок садибного типу під літерою «А-3», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_3 на праві приватної власності. В цілому житловий будинок під літерою «А-3» складається з житлової площі 174,2 кв. м., всього по будинку 341,5 кв. м. згідно з технічним паспортом. Свідоцтво видане на підставі наказу Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 04.02.2011 № 169-Ж-Ш (а. с. 21).

Державним актом на право приватної власності на землю серії ЛВ № 50806004 підтверджується, що на підставі ухвали 3 сесії 3 скликання Львівської міської Ради народних депутатів № 108 від 24.12.1998 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0612 га. Дана земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_1 , землю передано для обслуговування житлового будинку (а. с. 18).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок, загальна площа (кв. м.) 341,5, житлова площа (кв. м.) 174,2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 181, виданий 08.02.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л. В. (а. с. 19).

Згідно протоколу проведення електронних торгів № 313511 від 26.01.2018, організатором торгів виступило Державне підприємство «СЕТАМ» Міністерства Юстиції України. Найменування майна: об`єкт незавершеного будівництва триповерхового цегляного з залізобетонним перекриттям житлового будинку заг. пл. 341,50 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ціна продажу 1325000,00 грн., переможець електронних торгів ОСОБА_1 - відповідач у справі (а. с. 23).

З Акту про проведені електронні торги, складеного 07.02.2018 головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Рибчак А. М. та затвердженого начальником Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Савойник Р. П., при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 47948109 з примусового виконання: виконавчого листа № 466/6712/15-ц, виданого 31.03.2017 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 518755,10 грн. на користь ОСОБА_7 ; виконавчого листа № 466/198/16-ц, виданого 26.04.2016 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 6890,00 грн. на користь ОСОБА_8 ; виконавчого листа № 466/5417/16-ц, виданого 26.09.2016 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 145119,84 грн. на користь ОСОБА_8 ; виконавчого напису № 978, виданого 27.08.2015 приватним нотаріусом Гавриловою Н. В. про стягнення з ОСОБА_3 669553,13 грн. на користь ОСОБА_9 вбачається, що 26.01.2018 ДП «Сетам» проведено торги з реалізації лоту № 257539. Опис лоту: житловий будинок загальною площею 341,5 кв. м., житлова площа 174,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 34570691.Боржник: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Правовстановлюючі документи: свідоцтво про право власності, видане Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу № 169-Ж-Ш від 04.02.2011, зареєстровано 09.11.2012 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО». Переможець електронних торгів: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 . Стартова ціна: 1320900,00 грн., Ціна продажу: 1325000,00 грн.. Кошти за придбане на аукціоні майно, згідно протоколу № 257539 від 26.01.2018 в сумі 1258750,00 грн. сплачено переможцем аукціону на депозитний рахунок Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області 05.02.2018 (а. с. 25).

08.02.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л. В. на підставі акту державного виконавця про проведені електронні торги, виданого головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Рибчак А. М. та затвердженого начальником Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Савойник Р. П., 07.02.2018, ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок загальною площею 341,5 кв. м, житловою площею 174,2 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1325000,00 грн., що раніше належав позивачу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 181 (а. с. 26).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 113351429, вбачається, що державним реєстратором приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39585813 від 08.02.2018., яким зареєстровано право власності на житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м) 341,5, житлова площа (кв.м) 174,2, номер об`єкта в РПВН 34570691 за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , країна громадянства: Україна. Номер запису про право власності: 24747066, дата державної реєстрації 08.02.2018 14:58:26 (а. с. 27).

Згідно звіту про незалежну оцінку майна незавершеного будівництва житлового будинку (техпаспорт БТІ Літ «А-3»), загальною площею 341,50 кв. м ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 18 серпня 2017, складеного суб`єктом підприємницької діяльності ФО ОСОБА_10 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності Фонду державного майна України № 896/16 від 07.11.2016), який діяв на підставі постанови Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ВП № 53712568 від 17.08.2017 про визначення ринкової вартості майна боржника без ПДВ в якості початкової ціни реалізації на прилюдних торгах (аукціоні), у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» незавершеного будівництва триповерхового цегляного з залізобетонними перекриттям житлового будинку (техпаспорт БТІ Літ «А-3»), загальною площею 341,50 кв. м (житлова площа 174,20 кв. м), закріпленою за незавершеним будівництвом житлового будинку 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 612, кв. м. ( 1/2 частки земельної ділянки складає 306 кв. м) за адресою: АДРЕСА_1 (та закріпленою за ним на право володіння ОСОБА_3 земельнох ділянки площею 306 кв. м), станом на 18.08.2017 встановлено, що ринкова вартість об`єкта оцінки, яка рекомендується оцінювачем в якості початкової ціни реалізації на прилюдних торгах, станом на 18.08.2017 становить (округлено) 1887000,00 грн. без ПДВ (один мільйон вісімсот вісімдесят сім тисяч гривень). Розрахунок вартості проводився за допомогою порівняльного підходу. Курс НБ України на 18.08.2017 1 долар США дорівнює 25,506409 грн. (а. с. 28-35).

Предметом позову ОСОБА_3 є визнання електронних торгів недійсними, а також визнання недійсними протоколу проведення торгів, акта про проведенні торги, свідоцтва про право власності, скасування рішення державного реєстратора та відновлення запису про державну реєстрацію.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу арештованого майна (житлового будинку заг. пл. 341,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) шляхом проведення електронних торгів, укладений з порушенням істотних умов договору, а саме: ціни та предмету договору. Такі висновки суду обґрунтовано тим, що оцінка об`єкта нерухомого майна (яке продано на електронних торгах) проведена без згоди сторін, крім того, про те, що проведена оцінка майна, позивачці не було відомо й ціна житлового будинку суттєво занижена. У зв`язку із цим порушено майнові права позивача, оскільки від продажу майна вона б мала отримати суттєву різницю в коштах. Крім того, всупереч ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо надіслання документів виконавчого провадження та Порядку реалізації арештованого майна, судом не здобуто належних та допустимих доказів того, що державний виконавець чи організатор прилюдних торгів надсилали повідомлення про вчинення будь-якої дії щодо продажу будинку, накладення арешту, проведення оцінки, передачі на торги, проведення торгів та інших дій позивачу ОСОБА_3 , чим порушено її права, зокрема, право власності на будинок, право на її проживання в будинку та право на проживання у будинку членів її сім`ї. При цьому суд першої інстанції зіслався на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року справа № 6-143цс 14 і від 18 листопада 2015 року справа № 6-1884цс15. Суд прешої інстанції дійшов висновку про те, що при проведенні торгів порушено вимоги розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України 02.04.2012 №512/5, п. п. 1, 2, 3 ст. 2, п. п. 5, 8 ст. 3, ст. 8 Порядку реалізації арештованого майна», який затверджений Наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 за № 2831/5, зокрема, якщо для реалізації передається житловий будинок, в інформації про майно мають бути вказані відомості про земельну ділянку, однак цього зроблено не було. Оспорюваний договір не містить такої умови, як предмет договору, хоча кадастровий номер земельної ділянки є істотною умовою договору відчуження житлового будинку згідно із положеннями ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України. Також у висновку про оцінку (вартість) будинку, заявці державного виконавця про передачу будинку на торги та в інформації на сайті відповідача «Сетам» вказано, що виставляється для продажу на електронні торги - об`єкт незавершеного будівництва триповерхового цегляного будинку за яким числиться 1/2 земельної ділянки площею 612 кв. м, однак судом дана інформація спростована.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 1 ст. 18 ЦПК України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016року (який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України (частина перша та друга статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»)..

Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.

Таким чином, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину ( статті 203, 215 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ст.. 203 цього Кодексу.

Оскільки виходячи зі змісту частин першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством проведення торгів.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку.

Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 , затверджено Порядок реалізації арештованого майна (далі - Порядок), який діяв на час проведення оспорюваних електронних торгів,

Згідно із Порядком, електронні торги це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року по справі № 3-242гс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Згідно із усталеним підходом суду касаційної інстанції, для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду (постанови Верховного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 336/198/16-ц (провадження № 61-1185св18) та від 24 вересня 2020 року у справі № 372/3161/18 (провадження № 61-86св20).

У пунктах 45-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що «відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Апеляційний суд вірно вказував, що до предмета доказування в даній справі належало дотримання порядку проведення прилюдних торгів, а саме встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим порядком, а саме: правил які визначають процедуру підготовки, проведення електронних торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час та місце проведення електронних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення електронних торгів (розділ 5); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 7)». Разом із тим порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом про ВП 1999, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статей 55, 85 цього Закону)».

Задовольняючи позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції не врахував, що порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції безпідставно не врахував, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) зроблено висновок, що «право на звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, вчинених на виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України, у таких випадках виключається адміністративна юрисдикція. На думку Великої Палати Верховного Суду, визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18)».

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка у встановленому законодавством порядку, з метою належного захисту порушених, на її думку, прав не оскаржувала дії державного виконавця щодо накладення арешту на майно, яке продано з торгів, визначення його вартості, а також інші дії державного виконавця, які передували передачі майна на реалізацію.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення помилково врахував висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року справа № 6-143цс 14 і від 18 листопада 2015 року справа № 6-1884цс15, адже у цих постановах зроблено висновки про застосування норм матеріального права, а саме пункту 3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (далі - Тимчасове положення), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 745/4038, а у даній справі проведення оскаржуваних торгів врегульовано нормами Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, і цей порядок не містить положень, аналогічних положенням пункту 3.11 Тимчасового положення.

Оскільки на оспорюваних торгах було реалізовано лише житловий будинок, а не земельну ділянку, саме по собі не зазначення в інформаційному повідомленні про електронні торги (торги за фіксованою ціною), як додаткової інформації, відомостей про земельну ділянку, на якій розташований будинок (її правовий режим та розмір), не свідчить про порушення порядку проведення торгів, та не впливає на їх результат.

Враховуючи наведене, невірними є висновки суду першої інстанції про відсутність такої істотної умови договору, як кадастровий номер земельної ділянки, адже, як встановлено, предметом продажу була не земельна ділянка, а житловий будинок.

Також помилкове зазначення у документах про те, що продається не житловий будинок, а незавершене будівництво, не свідчить про порушення процедури реалізації, і як наслідок порушення прав позивача у зв`язку із реалізацією належного їй на праві власності майна.

Враховуючи наведене, з огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували недійсність проведених електронних торгів, і що зазначені, на її думку, порушення вплинули на результат електронних торгів (при цьому в ході розгляду справи не встановлено порушень порядку проведення торгів), а також не доведено обставин, які б свідчили про порушення її прав і законних інтересів при проведенні електронних торгів, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційні скарги ОСОБА_1 , Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2020 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19.11.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.