Провадження № 22-ц/4808/388/20
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Мелінишин
У Х В А Л А

02 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді Мелінишин Г.П., ознайомившись із апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду в складі судді Татарінової О.А., постановлену 12 вересня 2019 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12.09.2019 року відкрито провадження в справі за позовом Першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа Фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про стягнення заборгованості по сплаті пайової участі.

На вказану ухвалу ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Одночасно заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на те, що копію оскаржуваної ухвали їй було надіслано не в повному обсязі. Зокрема, була відсутня друга сторінка ухвали, в якій зазначена можливість її оскарження до апеляційного суду в зв`язку з порушенням правил підсудності. Про це вона дізналась під час ознайомлення з матеріалами справи 05.12.2019 року, після чого невідкладно подала апеляційну скаргу. Проте, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 грудня 2019 року скаргу визнано неподаною та повернуто її.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 січня 2020 року наведені апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнано неповажними, апеляційну скаргу залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків, а саме: необхідності подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин його пропуску та наданням відповідних доказів, а також нову апеляційну скаргу, яка б відповідала вимогам статті 356 ЦПК України. Встановлено строк для виправлення вказаних недоліків десять днів з дня вручення ухвали та роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог цієї ухвали суду.

Копія ухвали апеляційного суду двічі направлялась ОСОБА_1 на адресу, зазначену в апеляційній скарзі, та отримана нею 17 лютого 2020 року (а.с. 125-127).

На виконання вимог ухвали апелянт 27 лютого 2020 року подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначившиті ж обставини, що й в апеляційній скарзі.

Доводи щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження в загальному зводяться до того, що апелянту не було відомо про можливість оскарження ухвали з підстав порушення правил підсудності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

ЄСПЛ вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Строк, що передбачений законом на подання апеляційної скарги має дисциплінувати учасників процесу у розумінні реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків. Суди користуючись своїми дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження в будь-якому випадку повинні обґрунтувати підстави за яких вони поновлюють такий строк. Безпідставне та необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження є порушенням прав інших учасників справи та порушенням одного із фундаментальних принципів res judicata, - принципу остаточності рішення.

Частиною першою статті 190 ЦПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

Як вбачається з супровідного листа суду 16.09.2019 року ОСОБА_1 було надіслано копію оскаржуваної ухвали та копію позовної заяви з додатками. Вказану кореспонденцію вона отримала 18.09.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 40, 46).

Підготовче судове засідання призначене на 15.10.2019 року двічі відкладалось на 06.11. та 15.11.2019 року, про що також належним чином відповідач повідомлена (а.с. 57, 60, 72). Разом з тим вона в судові засідання не з`явилась жодного разу. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15.11.2019 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до розгляду на 09.12.2019 року. Як підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення повістку ОСОБА_1 отримала 22.11.2019 року (а.с. 85, 93-94).

Таким чином, про існування цивільної справи апелянту було відомо з 18.09.2019 року, проте вона протягом тривалого часу не цікавилась її розглядом, на судові засідання не з`являлась тощо (а.с. 87).

З матеріалами справи остання ознайомилась через два з половиною місяці після отримання оскаржуваної ухвали - 05.12.2019 року та на наступний день подала апеляційну скаргу. В зв`язку з невиконанням вимог ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 10.12.2019 року щодо подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та несплати судового збору ухвалою суду від 28.12.2019 року скаргу визнано неподаною та повернуто її.

Після повернення справи до Івано-Франківського міського суду судове засідання призначено на 30 січня 2020 року, про що повідомлено ОСОБА_1 повісткою. Проте, остання 24.01.2020 року безпосередньо в апеляційний суд направила повторну апеляційну скаргу на ухвалу міського суду про відкриття провадження у справі.

Наведена поведінка сторони судового процесу свідчить про недобросовісне користування нею своїми процесуальними правами та використання прийомів, направлених на зволікання у розгляді справи по суті.

Посилання апелянта на те, що місцевим судом їй була надіслана лише перша сторінка копії оскаржуваної ухвали не підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того, копії судових рішень оформляються згідно встановлених вимог. Так, відповідно до пунктів 13.6, та 13.7 Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої Наказом ДСА України від 17.12.2013 № 173 (яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали), копії судових рішень, що набрали законної сили, мають бути підписані відповідальним працівником (особою) суду та суддею, а також скріплені відбитком гербової печатки суду. Копії судових рішень мають бути належним чином оформлені та засвідчені відбитком гербової печатки суду. Якщо копія судового рішення складається з кількох аркушів, вона має бути прошнурована нитками на п`ять проколів, а на зворотному боці останнього аркуша - скріплена підписом судді, працівника апарату суду, засвідчена відбитком гербової печатки суду, із зазначенням кількості зшитих аркушів.

Відповідно в разі неотримання повного тексту ухвали без належного оформлення та засвідчення апелянт могла звернутись в суд для ознайомлення з матеріалами справи. Більше того, з текстом судового рішення вона мала можливість ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в якому оскаржувана ухвала опублікована ще 16.09.2019 року, чи звернутись за правовою допомогою для роз`яснення процесуальних прав.

А отже в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про добросовісне здійснення ОСОБА_1 своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від неї дій, спрямованих на своєчасне оскарження судового рішення.

Наведені ОСОБА_1 причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки не містять існування жодного доказу щодо наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили своєчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги на ухвалу місцевого суду протягом тривалого часу. При цьому останній оскаржувана ухвала була направлена та вона її отримала.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Установивши, що заявник після надання строку на усунення недоліків, не виконала вимог ухвали суду, а саме не зазначила поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції та не надала доказів на їх підтвердження, у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтею 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 12 вересня 2019 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Г.П. Мелінишин