Єдиний унікальний номер 234/5706/20
Номер провадження 22-ц/804/3026/20
Єдиний унікальний номер 234/5706/20 Головуючий у 1 інстанції Чернобай А.О.
Номер провадження 22-ц/804/3026/20 Доповідач Корчиста О.І
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 листопада 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №234/5706/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»,

на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 червня 2020 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У березні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що відповідно до заяви №б/н від 10 вересня 2010 року відповідач ОСОБА_1 отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом останнього у заяві.

Відповідно до умов вказаного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Також вказувало, що АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав і обов`язків ПАТ КБ «Приватбанк».

У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, виникла заборгованість, яка станом на 11 березня 2020 року складає 100 917,55 гривень, де заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 57 134,88 гривень, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 21 473,47 гривень, нарахована пеня - 17 027,41 гривень, штраф (фіксована частина) становить 500,00 гривень, штраф (процентна складова) становить 4781,79 гривень. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідача, а також понесені судові витрати в сумі 2102,00 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23 червня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 вересня 2010 року в сумі 57 134,88 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» витрати зі сплати судового збору в сумі 1190 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами скасувати та ухвалити в цій частині нове про задоволення цих позовних вимог.

В іншій частині рішення не оскаржується.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що АТ КБ «Приватбанк» з рішенням в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами не згодне, вважає, що в цій частині воно є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, з урахуванням наявності в матеріалах справи довідки, підписаної позичальником ОСОБА_1 , зокрема з розміром відсоткової ставки, пені, штрафів, а тому посилання суду першої інстанції на висновки, які містяться в постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, не обґрунтовані.

Відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 , яка в подальшому неодноразово перевипускалася. Строк дії останньої картки 06/21, до 30 червня 2021 року.

01 березня 2019 року банком внесено зміни до Умов та правил надання банківських послуг.

Розрахунком підтверджується, що з 01 березня 2019 року у відповідача виникло прострочення зобов`язання щодо сплати тіла кредиту, а починаючи з 01 листопада 2019 року відповідачу почали нараховуватися відсотки у відповідності до редакції Умов та правил надання банківських послуг від 01 березня 2019 року.

Суд першої інстанції, відмовивши у стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України, порушив норми матеріального права та безпідставно звільнив відповідача від відповідальності за невиконання умов договору.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що 10 вересня 2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит, розмір не зазначено, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

Також судом встановлено, що у заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно розрахунку за договором б/н від 10 вересня 2010 року у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 станом на 11 березня 2020 року складає 100 917,55 гривень, де заборгованість за тілом кредиту становить 51 134,88 гривень, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 21 473,47 гривень, нарахована пеня - 17 027,41 гривень, штраф (фіксована частина) становить 500,00 гривень, штраф (процентна складова) становить 4781,79 гривень.

Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н від 10 вересня 2010 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, сума не зазначена, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно довідки про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, базова процентна ставка, в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), - 3 %.

Відповідач був ознайомлений з фінансовими умовами надання платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується його підписом на вказаній довідці.

Також судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості відповідач вчиняв дії, які свідчать про згоду з розміром процентної ставки - 36 % на рік; останній платіж за цією ставкою здійснений 18 березня 2015 року.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, апеляційний суд перевіряє його лише в цій оскаржуваній частині.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві позичальника та довідки про умови кредитування домовленості сторін про сплату відсотків за ст. 625 ЦК України, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо за наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України (якою ЦК України доповнено згідно із Законом України від 12.12.2008 року № 661-VI, в редакції Закону України від 12.12.2008 року № 661-VI) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановлено, що в Заяві позичальника ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 10 вересня 2010 року зазначено, що він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які йому були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом він підтверджує факт отримання ним інформації про умови кредитування у ПАТ КБ «Приватбанк». (а.с.36)

До позовної заяви позивачем додано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана позичальником ОСОБА_1 10 вересня 2010 року, згідно якої надана йому кредитна лінія є поновлювальною, пільговий період складає 30 днів за кожною тратою; валюта картрахунку UAH; базова процентна ставка у місяць 3,0% (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік); розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, який слідує за звітним. (а.с. 37)

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що сторонами була досягнута домовленість про сплату процентів за користування кредитними коштами на місяць, знайшли своє підтвердження та є обґрунтованими.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно розрахунку за договором № б/н від 10 вересня 2010 року ОСОБА_1 станом на 11 березня 2020 року має заборгованість за кредитом в сумі 100917,55 гривень. Останній платіж здійснений 25 листопада 2019 року. (а.с.5-20)

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач вчиняв дії, які свідчать про згоду з розміром процентної ставки - 36% на рік.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 10 вересня 2020 року зобов`язаний вносити обов`язковий щомісячний платіж до 25 числа місяця, який слідує за звітним (а.с. 37), проте згідно розрахунку заборгованості відповідач останній раз вносив кошти на погашення заборгованості 25 листопада 2019 року.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладений в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором; припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування; після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється; права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно не з`ясував обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, з якого видно, що відповідач вчиняв дії, що свідчать про згоду із процентною ставкою 36%.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність умов договору про встановлення процентної ставки є помилковим і спростовується письмовими доказами, а доводи апеляційної скарги, що позивач має право на захист порушеного права шляхом отримання процентів за користування кредитом, оскільки кредитним договором встановлений розмір процентів, є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, з урахуванням наявності в матеріалах справи довідки, підписаної позичальником, зокрема з розміром відсоткової ставки, пені, штрафів, отже висновки які містяться в постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, не можуть бути застосовані, є необґрунтованими.

Оскільки, згідно з матеріалами справи, позивач на порушення вимог процесуального закону жодних доказів про встановлення процентної ставки у розмірі 84 %, як зазначено у розрахунку заборгованості, не подав; як і не подав доказів, які б містили підпис відповідача, про його ознайомлення із зміною розміру процентної ставки відповідно до вимог частини четвертої статті 1056-1 ЦК України, якою визначено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.

Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Велика Палата Верховного Суду під час перегляду 03 липня 2019 року судового рішення у подібних правовідносинах (справа № 342/180/17) дійшла висновку, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, можливо застосувати до спірних правовідносин за умови достовірного підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Велика Палата також зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тобто Умови та правила надання банківських послуг, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, якщо відсутнє достовірне підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови договору.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил, адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження того, що банк відправив на адресу боржника листа про зміну умов кредитного договору (підвищення процентної ставки).

Отже, АТ КБ «Приватбанк» не довів факт вручення повідомлення про зміну умов кредитного договору адресатові під розписку.

Після зміни процентної ставки ОСОБА_1 дій, які б свідчили про прийняття пропозиції кредитора, не вчиняв.

Ці обставини підтверджуються матеріалами справи, у тому числі наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 36,00% річних.

Розмір заборгованості за процентами за період з 26 листопада 2019 по 11 березня 2020 року становить 4533,58 гривень, згідно з розрахунком:

з 26 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року - 20+57054,88*36%:360*4=248,22

01 грудня 2019 року - 0+57074,88*36%:360*1= 57,07

з 10 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 20+57074,88*36%:360*1= 1218,57

01 січня 2020 року - 0+57094,88*36%:360*1=57,09

з 10 січня 2020 року по 31 січня 2020 року - 20+57094,88*36%:360*21=1218,99

01 лютого 2020 року - 0+57114,88*36%:360*1=57,11

з 10 лютого 2020 по 29 лютого 2020 - 20+57114,88*36%:360*19= 1105,18

з 01 березня 2020 по 11 березня 2020 року - 0+57134,88*36%:360*10=571,35

Враховуючи вищенаведений розрахунок процентів за користування кредитними коштами, апеляційний суд вважає, що доданий Банком до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів за користування кредитними коштами, зокрема в період з 26 листопада 2019 по 11 березня 2020 року, не відповідає умовам укладеного між сторонами договору. Законність підвищення процентної ставки позивачем не доведена. Виходячи з розміру заборгованості за тілом кредиту та процентної ставки, які зазначені в розрахунку, суми процентів і відповідно заборгованість за процентами, є завищеними.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами за кредитним договором №б/н від 10 вересня 2010 року не відповідає обставинам справи. Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції в цій частині норм матеріального права є обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, установивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить висновку про скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих вимог зі стягненням з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 4533,58 гривень.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 290,79 гривень (пропорційно до розміру задоволених вимог), з яких: 94,43 гривень - судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції; 141,64 гривень - судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 4533 гривні 58 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 290 гривень 79 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: Т .В. Космачевська

Ю.М. Мальований