Справа № 466/6698/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/4276/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Копняк С.М., Савуляка Р.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2016 року в складі судді Невойта П.С. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У липні 2016 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 25.10.2010 в розмірі 72 812, 98 грн. та судових витрат.

Вимоги обґрунтовував тим, що 25.10.2010 між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою був укладений кредитний договір на суму 10300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки.

Відповідачка не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, допустила заборгованість перед позивачем, яка станом на 30.06.2016 складає 72812,98 грн., а саме 7923 грн. 40 коп. - заборгованості за кредитом, 57346 грн. 10 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 3600 грн. 00 коп. - заборгованості по пені та комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - фіксована частина штрафу та 3443 грн. 48 коп. - процентна складова штрафу.

Оскаржуваним заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" 72312 (сімдесят дві тисячі триста дванадцять) гривні 98 копійки заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.10.2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

У решті у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2019 року заяву від 26.09.2019 ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі №466/6698/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Заочне рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_1 , вважає рішення незаконним та необгрунтованим.

Покликається на те, що їй не було відомо про розгляд даної справи, копію оскаржуваного заочного рішення не отримувала поштою, відтак заочне рішення прийняте без її належного повідомлення, а про таке їй стало відомо на стадії виконавчого провадження та звернення стягнення з її заробітної плати.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд ухвалюючи оскаржуване рішення керувався Умовами та правилами надання банківських послуг, однак не перевірив, чи особа була обізнана з Умовами та правилами, які були надані банком.

Вважає, що договірні правовідносини, які виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, врегульовані ЗУ «Про захист прав споживачів», при цьому стверджує, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 цього Закону.

На думку апелянта, підстави нарахування заборгованості по процентах за користування кредитом та заборгованості по пені та комісії за користування кредитом, не є належним чином обґрунтовані.

Також, суд першої інстанції не дослідив та не перевірив період, за який проведено розрахунки заборгованості.

Просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Розподілити судові витрати.

11.02.2020 на адресу суду надійшов відзив АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у якому позивач, покликаючись на погодження сторонами усіх істотних умов кредитного договору, користування коштами відповідачкою та неповернення коштів банку, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Згідно із Розпорядженням голови Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року № 05.25/2020 та на підставі рішення зборів суддів Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вирішено тимчасово, з 19 березня до 24 квітня 2020 року, не розглядати справи у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинити їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів.

Зазначені обмеження не стосуються, зокрема, цивільних справ, які призначені до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, а також у разі подання заяв учасниками про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Звертаючись з позовними вимогами позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої доводи обґрунтовував укладеним між банком та ОСОБА_1 кредитним договором б/н від 25.10.2010, що підтверджується копію анкети - заяви від 25.10.2020, витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витягом з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25.10.2020 станом на 30.06.2016.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із встановленого порушення відповідачкою зобов`язань за кредитним договором щодо повернення отриманої нею суми кредитних коштів.

Щодо стягнення з відповідачки суми штрафу, передбаченого п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, суд стягнув лише процентну складову штрафу у розмірі 3443,48 грн., а у стягненні фіксованої частини штрафу у розмірі 500 грн. відмовив, оскільки діючим законодавством не передбачено стягнення штрафу (неустойки) у твердій (фіксованій) грошовій сумі.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною 1 і 2 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 10300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку,згідно з якою відповідачка виявила бажання отримати кредит, зазначила особисті дані (а.с. 6).

Відповідачка ОСОБА_1 погодилася, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

Відповідачка підтвердила, що зобов`язується дотримуватись вимог Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їхніми змінами на сайті Приват Банку.

За змістом пункту 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві.

Підписанням договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (п. 2.1.1.2.4.).

Позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, надавши відповідачці ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами.

В свою чергу, позивач стверджує, що відповідач не належним чином виконувала свої обов`язки, відтак згідно долученого розрахунку заборгованості за договором №б/н від 25.10.2010 станом на 30.06.2016 відповідачка ОСОБА_1 заборгувала банку 72812,98 грн., з яких 7923 грн. 40 коп. - заборгованість за кредитом; 57346 грн. 10 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3600 грн. 00 коп. - заборгованість по пені та комісії за користування кредитом, а також штрафи - 500 грн. 00 коп. - фіксована частина штрафу; 3443 грн. 48 коп. - процентна складова штрафу.(а.с. 3-5).

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника ОСОБА_1 від 25.10.2010 процентна ставка не зазначена.

При цьому, згідно довідки про умови кредитування базова % ставка в місяць зазначена на рівні 2,5, проте підпис позичальника про ознайомлення із довідкою, відсутній (а.с. 7).

В свою чергу, згідно розрахунку заборгованості, долученого позивачем, з часу укладення договору % ставка зазначена в розмірі 30,00, з вересня 2014 року така становила 34,80 %, а з квітня 2015 року і до кінця розрахованого періоду на рівні 43,20%.

У постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Як вже зазначалось, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Разом з цим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме умови вказаної довідки та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Тобто, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, атакож слпати пені та штрафу за порушення умов договору.

Таким чином, вимоги та доводи позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо необхідності та підставності стягнення з відповідача відсотків, пені та штрафу не знайшли свого підтвердження, що свідчить про підставність доводів апеляційної скарги в цій частині та необґрунтованість відповідних висновків суду.

Більше того, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у вказаній вище постанові зауважила, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Цим самим касаційний суд прийшов висновку про укладеність кредитного договору в силу вимог закону, та, як наслідок, врахувавши, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З наданого позивачем розрахунку вбачається наявність заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7923,40 грн., тому висновок місцевого суду про необхідність стягнення такої заборгованості є обґрунтованими, ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи, оскільки це ті кошти, які були надані позивачем у розпорядження відповідачки та нею використані без їх повернення, проте висновки суду першої інстанції про стягнення інших складових частин заборгованості (за процентами, пені та комісії, штрафу) не в повній мірі ґрунтуються на законі.

Враховуючи наведене вище, колегії суддів приходить висновку про підставність позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7923,40 грн., відтак оскаржуване рішення в цій частині, а також в частині відмови у стягнення 500 грн. фіксованої частини штрафу необхідно залишити без змін, при цьому рішення в частині стягнення 57346 грн. 10 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3600 грн. 00 коп. заборгованості по пені та комісії за користування кредитом, 3443 грн. 48 коп. процентна складова штрафу, необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні таких вимог.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання розподілу судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 57346 грн. 10 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3600 грн. 00 коп. заборгованості по пені та комісії за користування кредитом, 3443 грн. 48 коп. процентна складова штрафу скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні таких позовних вимог.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 7923 (сім тисяч дев`ятсот двадцять три) гривні 40 копійок заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.10.2010, а також в частині відмови у стягненні 500 грн. фіксованої частини штрафу- залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (, місцезнаходження 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) судовий збір в сумі 149 (сто сорок дев`ять) грн. 80 коп. за подання позову.

Стягнути Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (, місцезнаходження 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1842 (одна тисяча вісімсот сорок дві) грн. 40 коп. за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14 квітня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Копняк

Р.В. Савуляк