ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/28/20 Справа № 205/4108/15 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Південкомбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року позивач ПАТ «КБ «Південкомбанк»звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 16 листопада 2007 року відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Південкомбанк» (далі ВАТ «КБ «Південкомбанк»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Південкомбанк», та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 80/01-07, згідно з умовами якого банк надає позичальнику кредит на придбання об`єкта нерухомості в сумі 115 800,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом 12,99 процентів річних та кінцевою датою повернення кредиту 16 листопада 2022 року.

Кредит надається у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти та комісії на умовах цього договору; сплата процентів здійснюється у валюті кредиту щомісяця до 20 числа місяця, наступного за звітним, а також в останній день повернення заборгованості за кредитом у повній сумі.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим кредитним договором 16 листопада 2007 року банк та ОСОБА_1 уклали договір поруки № 65/03-07, відповідно до якого поручитель зобов`язувалася відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору в повному обсязі, а саме: повернення заборгованості за кредитом, сплати нарахованих процентів, комісійної винагороди, пені, можливих штрафів, інших передбачених договором витрат.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, однак ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконує неналежним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед банком, що на 02 червня 2015 року становила 90 177,36 дол. США та 940 840,27 грн.

На підставі викладеного ПАТ «КБ «Південкомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 16 листопада 2007 року № 80/01-07 в сумі 90 177,36 дол. США та 940 840,27 грн, з яких поточна заборгованість за кредитом 66 915,18 дол. США; прострочена заборгованість за кредитом 10 062,36 дол. США; поточна заборгованість за процентами 876,66 дол. США; прострочена заборгованість за процентами 12 323,16 дол. США; пеня 940 840,27 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Південкомбанк» заборгованість за кредитним договором від 16 листопада 2007 року № 80/01-07 в розмірі 90 177,36 дол. США та 940 840,27 грн, яка складається з поточної заборгованості за кредитом у розмірі 66 915,18 дол. США; простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 10 062,36 дол. США; поточної заборгованості за процентами у розмірі 876,66 дол. США; простроченої заборгованості за процентами у розмірі 12 323,16 дол. США; пені у розмірі 940 840,27 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати в частині солідарного стягнення суми боргу з поручителя ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що позивачем пропущено шестимісячний строк на звернення з вимогою про погашення заборгованості до поручителя.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року в частині стягнення суми боргу з поручителя ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Південкомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року скасовано.

Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 16 листопада 2007 року ВАТ КБ «Південкомбанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 80/01-07, згідно з умовами якого банк зобов`язувався надати ОСОБА_2 кошти у сумі 115 800 дол. США на придбання об`єкта нерухомості зі сплатою 12,99 процентів річних з кінцевим строком повернення 16 листопада 2022 року.

Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором ВАТ КБ «Південкомбанк» та ОСОБА_1 уклали договір поруки № 65/03-07, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалася відповідати перед кредитором за порушення боржником умов кредитного договору в повному обсязі.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, але ОСОБА_2 допустив прострочення повернення суми кредиту, внаслідок чого на 02 червня 2015 року в нього утворилася заборгованість у розмірі 90 177,36 дол. США та 940 840,27 грн, з яких поточна заборгованість за кредитом 66 915,18 дол. США; прострочена заборгованість за кредитом 10 062,36 дол. США; поточна заборгованість за процентами 876,66 дол. США; прострочена заборгованість за процентами 12 323,16 дол. США; пеня 940 840,27 грн.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції на підставі ст.ст.526, 527, 530, 554, 610, 611, 625, 1054 ЦК України, обгрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Доводи відповідача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо незаконності рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині висновків суду першої інстанції не спростовують та не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 6 договору поруки визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до моменту припинення дії основного договору.

Порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Умовами укладеного між ВАТ КБ «Південкомбанк» та ОСОБА_2 кредитного договору передбачено, що погашення кредиту здійснюється за графіком, і встановлено обов`язок позичальника сплачувати кредитору проценти та комісії в розмірі й на умовах, визначених в договорі, а також повернути кредитору в повному обсязі суму кредиту у визначений в договорі строк та відповідно до графіка погашення (пункти 1.1, 3.3.4, 3.3.5 договору).

Пунктом 2.6 кредитного договору передбачено, що сплата процентів та кредиту здійснюється у валюті кредиту щомісяця до 20-го числа, наступного за звітним місяцем, а також в день повернення заборгованості за кредитом у повній сумі.

У пункті 3.2.7 кредитного договору визначено право банку вимагати дострокового повернення кредиту, процентів та неустойки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором та/або при настанні подій, що впливають на його здатність або бажання виконати грошові зобов`язання за цим договором та в односторонньому порядку достроково розірвати договір відповідно до статті 651 ЦК України з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним.

При цьому в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути кредитору суму кредиту в повному обсязі, проценти за фактичний строк користування кредитом, повністю виконати інші зобов`язання.

Як видно з матеріалів справи, 31 жовтня 2014 року банк направив позичальнику ОСОБА_2 претензію про дострокове повернення кредитної заборгованості, а його поручителю ОСОБА_1 претензію про сплату кредитної заборгованості.

У претензіях зазначено, що наявну в ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 83 520,79 дол. США та 179 779,09 грн необхідно сплатити в повному обсязі протягом 7 днів з дня отримання цієї вимоги. В разі несплати заборгованості позивач буде змушений звернутися з позовом до відповідачів про стягнення зазначеної заборгованості.

Такими діями банк змінив строк виконання основного зобов`язання, тому відлік шестимісячного строку існування зобов`язань за договором поруки слід відраховувати з дати отримання вимоги банку про дострокове виконання кредитних зобов`язань в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України. Однак, матеріали справи не містять доказів отримання такої вимоги, що не заперечувалось і самою ОСОБА_1 , що спростовує обґрунтованість посилань апеляційної скарги на сплив строку звернення до поручителя з вимогою про виконання зобов`язань.

Таким чином, передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення в оскаржуваній частині колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені в зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова