Справа № 263/8280/17
Провадження № 6/263/80/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2020 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючої судді Ікорської Є.С.,

за участю секретаря Шпичак Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гладиборода Дениса Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя надійшло подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гладиборода Дениса Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, вимоги якого мотиввовані тим, що на виконанні у Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження № 56512463 з примусового виконання виконавчого листа № 263/8280/17, виданого 20 грудня 2017 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 899274,10 грн. 06 червня 2018 року у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» розпочато примусове виконання рішення на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження. На виконання норм закону виконавцем надіслано на адресу боржника постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до п. 2 резолютивної частини постанови про відкриття виконавчого провадження боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, проте боржником дану вимогу виконавця не виконано, запитуваної інформації не надано. У ході примусового виконання рішення виконавцем вжито низку заходів, більш того, здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_1 з метою перевірки майнового стану боржника, однак останній за вказаною адресою не проживає. За повідомленням Державної міграційної служби України від 05 квітня 2019 року ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 28 листопада 2014 року строком дії до 28 листопада 2024 року (код органу 1434) та серії БН № 410347 від 09 серпня 2017 року строком дії до 09 серпня 2027 року (код органу 1436). Враховуючи викладене, оскільки рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, а заборгованість за судовим рішенням складає 899274,10 грн., державний виконавець наполягав на тимчасовому обмеженні у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа.

У відповідності до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Дослідивши матеріали, додані до подання, слід дійти таких висновків.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тривале невиконання рішень, постановлених національними судами є системною проблемою України, яка констатована у декількох рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення ЄСПЛ у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з вимогами ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Стаття 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачає, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він, зокрема, ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Для цього державні (приватні) виконавці мають право у передбачених законом випадках звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом установлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики задоволені, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 899274 грн.

Рішення набрало законної сили 25 листопада 2017 року.

20 грудня 2017 року ОСОБА_2 виданий виконавчий лист.

06 червня 2018 року у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» розпочато примусове виконання рішення, про що винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

На виконання норм закону державним виконавцем надіслано на адресу боржника постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до п. 2 резолютивної частини постанови про відкриття виконавчого провадження боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, проте боржником дану вимогу виконавця не виконано, запитуваної інформації не надано.

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, боржнику на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 .

Виконавцем на адресу боржника рекомендованою кореспонденцією надсилались виклики, копії яких досліджені судом, щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця.

ОСОБА_1 згідно з відповідями ПФУ та ДФС України у трудових відносинах з підприємствами, установами та організаціями не перебуває, пенсію не отримує, не має відкритих рахунків у фінансових установах.

Згідно з інформацією, роздрукованою з бази даних, за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

Згідно з актами державного виконавця від 20 травня 2019 року, 11 листопада 2019 року та 27 січня 2020 року, при виході за адресою мешкання боржника - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що боржник за цією адресою не мешкає.

За повідомленням Державної міграційної служби України від 05 квітня 2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 28 листопада 2014 року строком дії до 28 листопада 2024 року (код органу 1434) та серії БН № 410347 від 09 серпня 2017 року строком дії до 09 серпня 2027 року (код органу 1436).

На все рухоме та нерухоме майно боржника державним виконавцем накладено арешт.

Дослідивши в сукупності надані на обґрунтування подання докази, суд приходить до висновку, що подання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, з встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичні особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконань зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями із стягненням періодичних платежів.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» - особи, які звертаються за отриманням паспорта, для виїзду за кордон сповіщають дані про себе, відомості про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон.

Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини 1статті 6 зазначеного Закону.

Згідно пункту 5 частини 1статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

На підставі пункту 2 частини 1статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» передбачено як підставу тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов`язань, але лише до моменту виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором з Україною.

Крім того, слід зазначити, що тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон є превентивним заходом до боржника, який з 2017 року не виконує рішення суду, за яким сума стягнення є досить значною - 899274 грн., і у той же час менш обтяжливим заходом примусового виконання рішення суду, ніж примусове входження до житла боржника чи примусову реалізацію арештованого майна боржника на прилюдних торгах.

Суд приймає до уваги те, що за змістом частини 4 статті 441 ЦПК України мова йде про вирішення питання, пов`язаного з обмеженням боржника конституційного права, передбаченого статтею 33 Конституції України, але виходить із того, що такий захід є тимчасовим і він пов`язаний із ухиленням ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, що набрало законної сили.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити подання та тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа.

На підставі викладеного та керуючись статтею 33 Конституції України, статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», статтями 258-260, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Подання держаного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гладиборода Дениса Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, - задовольнити.

Обмежити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання зобов`язання у виконавчому провадженні № 56512463 з примусового виконання виконавчого листа № 263/8280/17, виданого 20 грудня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 899274,10 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного тексту ухвали суду, шляхом подачі її до суду апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Суддя Є.С.Ікорська