22-ц/804/998/20

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/18978/19

Номер провадження 22-ц/804/998/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.,

сторони :

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 січня 2020 року, у складі судді Томіліна О.М.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні, заінтересована особа : Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі частини 6 статті 294 ЦПК України.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати ухвалу від 15 січня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про існування спору про право.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

В судове засідання сторони не не з`явилась, про час та місце судового засідання сповіщені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27 жовтня 1972 року по 12 вересня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

З січня 2005 року заявник здобула право на пенсію за віком, розмір якої складає 2 000 грн.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що з вимог ОСОБА_1 вбачається спір про право, який повинен вирішуватися у порядку позовного провадження.

Апеляційний суд погоджується з правильністю такого висновку з огляду на таке.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст.294 ЦПК України).

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина 6 статті 294 ЦПК України).

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина 4 статті 315 ЦПК України).

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, юридичний факт - це обставина (подія або дія), яка є умовою застосування юридичної норми. Виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав залежить від певних зазначених у законі фактів. В окремому провадженні встановлення юридичних фактів є кінцевою метою судового розгляду, оскільки відповідні правові наслідки виникають автоматично за межами судового процесу.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Під час визначення предмету доказування у зазначеній категорії справ мають враховуватися норми матеріального права. Виходячи із зазначеної в заяві мети, суд також повинен правильно визначити коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснила, що на час смерті чоловіка вона та померлий ОСОБА_2 отримували пенсію, при цьому розмір пенсії чоловка становив близько 3000 грн, а її пенсія складала біля 2000 грн; у них з чоловіком є двоє дітей дочка та син, які проживали окремо від батьків. Оскільки пенсія чоловіка була більше, вона вважає, що має право на отримання пенсії, що була призначена чоловіку.

Отже, факт, який просив встановити заявник, пов`язувався із застосуванням норм матеріального права, а саме положень Глави 86 «Спадкування за законом» Цивільного кодексу (ЦК) України.

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Колегія суддів вважає, що залишення заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту без розгляду, не позбавляє останньої права звернутися до суду для вирішення цього питання в порядку позовного провадження.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду. Підстав для скасування даного судового рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 27 лютого 2020 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

О.М. Пономарьова

Т.Б. Ткаченко