Справа № 473/274/20
РІШЕННЯ

іменем України

"26" лютого 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Заблоцької М.М., представника позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 , представника третьої особи Бойко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_4 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року Орган опіки та піклування виконкому Вознесенської міської ради в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини в якому вказував, що відповідачка є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батьком дитини є ОСОБА_4 , який має ряд тяжких захворювань у зв`язку з чим потребує стороннього догляду та допомоги.

В той же час ОСОБА_2 , перебуваючи на обліку у лікаря-нарколога, як особа, яка страждає на хронічний алкоголізм, систематично зловживає алкогольними напоями, внаслідок чого протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, а саме: не піклується про життя, здоров`я, моральний та фізичний розвиток сина, зокрема, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування сина, належні житлово-побутові умови, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєння нею загальновизнаних норм моралі, сприяючи своєю антисуспільною поведінкою неодноразовому потраплянню дитини до Центру соціально-психологічної реабілітації, де дитина протягом останніх десяти років перебувала сім разів.

Сім`я ОСОБА_5 з 2009 року періодично знаходилася під соціальним супроводом. Проте профілактична робота компетентних органів, що проводилася з відповідачкою, призводила в окремих випадках лише до нетривалих, тимчасових позитивних результатів та не мала своїм наслідком стабільної зміни відношення ОСОБА_6 до сина в кращу сторону.

Враховуючи вказані обставини, Орган опіки та піклування з метою найкращого врахування та забезпечення інтересів дитини, просив на підставі п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина, передавши останнього позивачу для подальшого влаштування, а також стягнути з відповідачки аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказуючи на те, що вона дійсно перебуває на обліку у лікаря-нарколога, як особа, яка страждає на хронічний алкоголізм від якого декілька разів безрезультатно лікувалася. Періодично, проте не надто часто дійсно вживає спиртні напої, хоча намагається від цієї звички відмовитись. Незважаючи на це, позивачка любить свого сина, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, піклується про життя, здоров`я, моральний та фізичний розвиток дитини, його виховання. За вказаних обставин ОСОБА_2 не вбачала підстав для задоволення позову.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Бойко К.В. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала.

Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлений, причину неявки суду не повідомив.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі ОСОБА_4 , оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для вирішення спору.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 , представника третьої особи - служби у справах дітей Бойко К.В., показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , думку неповнолітнього ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема, судом встановлено, що відповідачка є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батьком дитини є ОСОБА_4 , який має ряд тяжких захворювань у зв`язку з чим потребує стороннього догляду та допомоги. Постійний догляд за ОСОБА_4 здійснює відповідачка.

В той же час, з пояснень учасників справи, показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та матеріалів справи (а.с. 10-44, 46-47, 50-53, 55-70, 116) вбачається, що сім`я ОСОБА_5 з 2009 року періодично знаходилася під соціальним супроводом. Підставою для цього було те, що ОСОБА_2 , перебуваючи на обліку у лікаря-нарколога, як особа, яка згідно міжнародної класифікації хвороб (МКХ 10) страждає на синдром залежності (згідно попередньої класифікації МКХ 9, яка втратила чинність - хронічний алкоголізм) від якого декілька разів лікувалася, однак лікування не мало стійкого позитивного результату. Остання періодично зловживає алкогольними напоями, у вказані періоди, які можуть бути тривалими (від декількох днів до тижня), не піклується про життя, здоров`я, розвиток дитини, зокрема, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування сина, у вказані періоди погіршуються побутові умови проживання дитини. Своєю поведінкою відповідачка, яка притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 КпАП, сприяла неодноразовому потраплянню дитини до Центру соціально-психологічної реабілітації (в тому числі й за особистими заявами ОСОБА_2 або сина), де дитина протягом останніх десяти років перебувала сім разів. Востаннє, 31 жовтня 2019 року ОСОБА_3 потрапив до центру у зв`язку з тим, що відповідачка потрапила до КП «КНП «Вознесенська багатопрофільна лікарня» з діагнозом: синдром залежності від алкоголю, запійний перебіг, стан відміни з судомами. Під час перебування дитини в центрі відповідачка щоденно спілкувалася з сином в телефонному режимі, періодично відвідувала дитину, приносила ОСОБА_3 гостинці, речі тощо. В інші періоди, коли ОСОБА_2 не вживає спиртні напої, остання добре відноситься до дитини та належним чином виконує свої батьківські обов`язки.

З матеріалів справи (а.с. 45, 48-49, 54) також вбачається, що відповідачка тривалий час страждала на тяжку хворобу від якої вилікувалася лише у 2019 році. Водночас ОСОБА_2 тривалий час здійснює догляд за своїм чоловіком та батьком ОСОБА_3 - ОСОБА_4. , який має ряд тяжких захворювань у зв`язку з чим не здатний до самообслуговування та потребує стороннього догляду, допомоги.

В судовому засіданні ОСОБА_2 просила надати їй можливість в подальшому виконувати батьківські обов`язки відносно сина, вказуючи на те, що вона буде намагатися не вживати алкогольні напої.

Суд з врахуванням положень ч. 2 ст. 171 СК України при вирішенні спору враховує думку неповнолітнього ОСОБА_3 , який просив не позбавляти відповідачку батьківських прав, вказуючи на те, що він дуже любить свою матір, мати добре відноситься до нього, приділяє йому багато уваги, цікавиться обставинами його життя, успіхами, навчанням, створила належні побутові умови, проте вважав, що останній не слід вживати спиртні напої.

Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею освіти, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» (аналогічно положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року) передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України передбачають, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо: вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками чи наркоманами.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Тлумачення пункту 4 частини першої статті 164 СК України в сукупності з іншими положеннями Сімейного кодексу України, які встановлюють обов`язки батьків щодо дитини, дозволяє зробити висновок, що хронічний алкоголізм батька, матері може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав лише в разі, якщо це призводить до систематичного невиконання останніми своїх батьківських обов`язків або ставлять дитину в тяжке становище.

Відповідно до п.п. 15-17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції).

В рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року та у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року висловлено наступне: оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Разом з тим, в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошено на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Водночас, згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Оскільки, як раніше встановлено судом, ОСОБА_2 страждає на синдром залежності від алкоголю, належним чином свої батьківські обов`язки не виконує лише в періоди зловживання алкогольними напоями, в інші періоди не ухиляється від виконання батьківських обов`язків та належним чином піклується про сина, враховуючи обставини життя ОСОБА_2 , яка здійснює догляд за тяжко хворим чоловіком, позитивні відносини між матір`ю та сином, становище, у якому опинилася сім`я ОСОБА_5 , а також думку ОСОБА_3 , який просив не позбавляти його матір батьківських прав, заперечення відповідачки проти позбавлення її батьківських прав та прохання останньої надати їй можливість в подальшому виконувати батьківські обов`язки, суд вбачає виняткові підстави не погодитися з висновком опікунського органу від 26 грудня 2019 року, відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Крім цього, як вбачається з пояснень ОСОБА_2 та підтверджено матеріалами справи, на цей час остання здійснює цілодобовий догляд за чоловіком ОСОБА_4 , який за станом здоров`я потребує постійного нагляду, а тому за місцем свого проживання не має можливості забезпечити належні умови для життя та виховання сина, а тому в інтересах дитини суд вважає необхідним відібрати ОСОБА_3 у відповідачки і передати його органам опіки та піклування для подальшого тимчасового влаштування до моменту припинення існування обставин, що стали причиною для відібрання.

В силу ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову також не підлягають стягненню з відповідачки судові витрати.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_4 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Броди Львівської області про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області і покласти на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Відібрати без позбавлення батьківських прав неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області у матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Броди Львівської області та передати дитину Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області для подальшого влаштування.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 березня 2020 року.

Суддя: О.В. Вуїв