З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 лютого 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Орєхова О. І. ,
за участі секретаря - Сокур О. В.,
представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -
В грудні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, посилаючись на наступні обставини.
25 березня 2019 року, він, ОСОБА_2 та фізична особа-підприємниць ОСОБА_3 , уклали договір купівлі-продажу № М 0015/03/19 про виготовлення та доставку метало-пластикових вікон вартістю 38 844 гривень.
Відповідно до Договору, покупець сплачує аванс за роботи на розрахунковий рахунок Продавця в розмірі не менш ніж 70-100% від загальної суми Договору, що склало у сумі 30 000 гривень. Дане підтверджується товарним чеко від 25.03.2019 року. Продавець зобов`язався почати роботи по виготовленню конструкцій після авансу, та виконати їх протягом 15-20 робочих днів.
Однак, Продавець не виконав умови договору. З квітня 2019 року, він неодноразово телефонував до Продавця, на що отримував відповіді, що найближчим часом, а саме на протязі двох тижнів метало-пластикові вікна буде виготовлено та доставлено або буде повернуто гроші.
Однак, Продавець знов не виконав свої зобов`язання, через два тижня, телефон продавця був вимкнений, не стало ні зв`язку, ні кур`єра, ні замовлення.
На сьогодні, Продавець, ані поставив товар, а ні повернув кошти за оплачене ним замовлення.
Просив суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на його користь суму коштів за непоставлений товар у розмірі 30 000 гривень та неустойку за кожний день прострочення за період з 22 квітня 2019 року по 27 листопада 2019 року в розмірі 14 520 гривень ( а. с. 1-4 ).
Ухвалою судді від 26 грудня 2019 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 18-19 ).
В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Григор О.А. підтримав позовні вимоги позивача ОСОБА_2 , надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заві, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи, про що звернувся до суду з відповідною заявою, яка зареєстрована судом за вх. № 7197.
Відповідач фізична особа-підприємниць в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомленою належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення, відповідач особисто 03.02.2020 року отримала судову повістку про слухання справи, яке відбудеться 25.02.2020 року о 14 годині 30 хвилин.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Отже, відповідач ФОП ОСОБА_3 завчасно була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.
Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача ОСОБА_2 .
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки, належним чином повідомлений відповідач ФОП ОСОБА_3 не з`явилася в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд.
Ухвалою суду від 25.02.2020 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.
Встановлено, що 25 березня 2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу № М 0015/03/19.
Пунктом 1.1 зазначеного Договору. Продавець зобов`язується, в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, виконати за завданням Покупця з використанням своїх матеріалів та обладнання, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах даного Договору наступні роботи: виготовлення конструкцій вікна, двері, ворота, балкони, алюмінієві, ролети захисні, дерев`яні під замовлення, згідно з Додатком № 1 до даного Договору, який є його невід`ємною частиною.
Пунктом 2.1 вказаного Договору, загальна сума Договору складає 38 844 гривень.
Відповідно до п.п. 2.3, 2.4 цього Договору, Покупець сплачує аванс за роботи на розрахунковий рахунок Продавця в розмірі не менш ніж 70-100% від загальної суми Договору, що складає 30 000 гривень. Доплата за Товар має бути сплачена після повної передачі товару покупцю, що складає 8 844 гривень.
Згідно п. 3.1 Договору, Продавець починає роботи по виготовленню конструкції після отримання авансу згідно п. 2.3, та виконує їх протягом 15-20 робочих днів.
Пунктом 7.5 вищевказаного Договору передбачено, що при затримці строків виконання робіт по виготовленню конструкцій з вини Продавця понад строк, визначених Сторонами в п. 3.1 цього Договору, Продавець сплачує Покупцю штраф у розмірі 0,17% від вартості таких робіт за даним Договором, за кожен випадок порушення. Кожним випадком порушення вважається, в тому числі, кожен календарний день затримки Продавцем строків виконання робіт. Штрафи, передбачені цим пунктом, підлягають сплаті протягом п`яти робочих днів, наступних за днем отримання Продавцем відповідної письмової вимоги від Покупця ( а. с. 7-8 ).
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Отже, підписання договору № М0015/03/19 твід 25.03.2019 року свідчить про те, що сторонам всі умови даного Договору цілком зрозумілі і вони вважає їх справедливими по відношенню до них.
Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами.
Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.
Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно ч. ч. 2,3 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.
Частиною 1 статті 698 ЦК України передбачено, що за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 704 ЦК України якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов`язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця. Договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред`явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання.
Звертаючись до суду позивач наголошує на тому, що відповідач не виконала умови договору та не повертає отримані грошові кошти в якості авансу.
Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 4 статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.
Встановлено, що позивачем було замовлено у відповідача метало-пластикові вікна, замовлення № М 0015/03/19 від 25.03.2019 року, про що було укладено договір.
На виконання в умов вищевказаного договору, позивач ОСОБА_2 сплатив аванс у розмірі 30 000 гривень, що підтверджується наявним в матеріалах справи товарним чеком від 25.03.2019 року ( а. с. 11 ).
Аванс - це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів (ч.2 ст. 570 ЦК). Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов`язання (доказова функція), а також зараховується в рахунок майбутніх платежів (платіжна функція), але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов`язання. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення практично у всіх випадках невиконання договору, а сторона, яка отримала аванс, ні за яких умов не може бути зобов`язана до його повернення у більшому розмірі.
Відповідно до частини 2 статті 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом. Однак, з припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала. Випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав.
Встановлено, що на даний час договір № М 0015/03/19 від 25.03.2019 року відповідачем не виконаний, аванс не повернутий, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення сплаченої суми авансу у розмірі 30 000 гривень є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача неустойку у розмірі 14 520 гривень, то суд приходить до наступного.
Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до положень статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК).
Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 ЦК, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 ЦК, засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.
Пунктом 7.5 Договору купівлі-продажу № М0015/03-19 від 25 березня 2019 року передбачено, що при затримці строків виконання робіт по виготовленню конструкцій з вини Продавця понад строк, визначених Сторонами в п. 3.1 цього Договору, Продавець сплачує Покупцю штраф у розмірі 0,17% від вартості таких робіт за даним Договором, за кожен випадок порушення. Кожним випадком порушення вважається, в тому числі, кожен календарний день затримки Продавцем строків виконання робіт. Штрафи, передбачені цим пунктом, підлягають сплаті протягом п`яти робочих днів, наступних за днем отримання Продавцем відповідної письмової вимоги від Покупця ( а. с. 7 ).
Встановлено, що відповідач порушив умов договору, не виконані в строк взяті відповідачем на себе зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Звергаючись до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 14 520 гривень, яка виникла у відповідача перед позивачем за період з 22 квітня 2019 року по 27 листопада 2019 року, то суд погоджується із зазначеною вимогою та сумою, яку просить стягнути позивач з відповідача ( з 22 квітня 2019 року по 27 листопада 2019 року становить 220 днів; 0,17% від 38 844 грн. становить 66 грн.; 220 днів х 66 грн. = 14 520 гривень ).
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовними вимогами був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 гривень.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 16, 203, 526, 530, 546, 599, 610, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 693, 704 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 263, 280-289 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, - задовольнити.
Стягнути з відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 грошову суму за непоставлений товар у розмірі 30 000 гривень та неустойку у розмірі 14 520 гривень, а загалом 44 520 ( сорок чотири тисячі п`ятсот двадцять ) гривень.
Стягнути з відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 гривень ( вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок ).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення ( виклику ) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 );
Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , код: НОМЕР_3 ).
Повне судове рішення складено 02 березня 2020 року.
Заочне рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СуддяО. І. Орєхов