ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 644/7628/19

Провадження № 22-ц/818/992/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судових засідань Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

скаржник: ОСОБА_1

заінтересовані особи: приватний виконавець Бабенко Д,А., ТОВ «Кредитні ініціативи»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Бабенка Дмитра Анатолійовича, заінтересована особа ТОВ «Кредитні ініціативи»

з апеляційною скаргою скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в особі представника Ременюк Тетяни Олександрівни, на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 листопада 2019 року, постановлену суддею Бугери О.В., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця Бабенка Дмитра Анатолійовича та просив визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. в частині невиконання рішення суду, а саме ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 10.09.2018 року про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №644/10973/14-ц виданого 15.08.2016 року Орджонікідзевським районним судом м.Харкова. Визнати незаконними дії приватного виконавця Бабенка Д.А. щодо оцінки нерухомого майна ОСОБА_1 . Визнати незаконними дії приватного виконавця Бабенка Д.А. в частині внесення недостовірної інформації стосовно описаного і арештованого майна, яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

13.11.2019 року заявник звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, а саме виконавчого листа №644/10973/14-ц виданого 15.08.2016 року Орджонікідзевським районним судом м.Харкова за яким постановлено стягнути з ОСОБА_1 , АТ «Готельний комплекс «Славя» солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором, укладеним 10.08.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Кіпру» станом на 21.03.2015 року в сумі 1359585 гривень.

В обґрунтування клопотання заявник посилається на те, що 23.09.2019 року слідчим суддею Київського районного суду м.Харкова винесено ухвалу по справі №953/17493/19 за клопотанням слідчого Київського ВП ГУНП в Харківській області про арешт майна ОСОБА_1 , а саме даної нежитлової будівлі, з позбавлення права здійснювати його відчуження, розпорядження майном у кримінальному провадженні №0003974 від 02.09.2019 року за ч.4 ст.190 КК України. Він визнаний потерпілим в рамках даного провадження. 26.09.2019 року ним було вручено приватному виконавцю копію даної ухвали, виконання якої ним було проігноровано. На момент перших електронних торгів, а саме 30.09.2019 року приватний виконавець не зняв лот з реалізації. На даний момент майно з реалізації ДП «СЕТАМ» не знято, а виставлено на торги втретє вже під лотом №386727, які призначено на 09.00 годину 05.12.2019 року. Не внесено відомості про лот в дані на сайті ДП «СЕТАМ» щодо позбавлення права здійснювати його відчуження, тобто реалізацію, розпорядження майном. Вважав, що такі дії приватного виконавця є незаконними, а він має право, як потерпілий на забезпечення безпеки свого майна та житла. Не виконання ухвали слідчого судді свідчить про перебування його майна в небезпеці, дії приватного виконавця стосовно реалізації заставного майна, яке є речовим доказом, можуть унеможливити розслідування кримінального провадження. На думку заявника суд може вжити заходи забезпечення скарги, а не тільки позову, оскільки виконання рішення є стадією цивільного процесу та п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає як підставу зупинення виконавчого провадження зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, просив на час розгляду скарги зупинити стягнення на підставі виконавчого документа.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 листопада 2019 року клопотання заявника ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, задоволено.

Зупинено стягнення на підставі виконавчого листа №644/10973/14-ц виданого 15.08.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, яким постановлено стягнути з ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Готельний комплекс «Славія» солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором, укладеним 10.08.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Банк Кіпру" станом на 21.03.2015 року в сумі 1 359 585 грн. 11 коп., до набрання чинності ухвалою суду у даній цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Бабенка Дмитра Анатолійовича, заінтересована особа ТОВ «Кредитні ініціативи».

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» в особі представника Ременюк Т.О. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати постановити нову,якою відмовити у задоволені заяви про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування судом обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи вказану заяву, суд першої інстанції фактично застосував заходи забезпечення позову під час розгляду скарги на дії приватного виконавця, що є безпідставним. Вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що питання про зупинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції приватного виконавця. Також посилається на те, що в даному випадку зупинення стягнення на підставі виконавчого провадження є спробою боржника уникнути відповідальності за невиконання рішення суду та призводить до порушень прав та інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи» як стягувача.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Також, із практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що - «...право на суд, захищене статтею 6 [Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод], було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" ( 980_079 ) (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" ( 980_075 ) (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V)» (цитата п. 51 Рішення ЄСПЛ Юрій Миколайович Іванов проти України від 15.10.2009 року Заява N 40450/04.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Процесуальні питання розгляду скарг на дії державних та приватних виконавців регламентовані розділом VII ЦПК України «СУДОВИЙ КОНТРОЛЬ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВИХ РІШЕНЬ».

Вказаним розділом не передбачено можливості забезпечення вимог скарги шляхом зупинення реалізації арештованого нерухомого майна боржника аналогічно до забезпечення позову. Вжиття таких заходів забезпечення вимог скарги не передбачено також і Законом України «Про виконавче провадження» у разі оскарження дій виконавця щодо визначення вартості й оцінки майна боржника.

Відповідно положення ст.ст. 149, 150 ЦПК України регламентують питання щодо вжиття заходів забезпечення в рамках позовного провадження та не підлягають застосуванню в рамках судового контролю за виконанням судових рішень.

Разом із тим, згідно із статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна.

Зважаючи на наведене застосування аналогії забезпечення скарги до забезпечення позову у даних процесуальних правовідносинах, тобто на завершальній стадії судового розгляду слід вважати безпідставним, оскільки дана стадія кардинально відмінна від стадії судового розгляду та інститут забезпечення позову покликаний захищати інтереси позивача чи особи, що має намір звернутися з позовом від втрати інтересу звернення до суду (загрози його втрати), контроль же за стадією виконання судового рішення покликаний зберегти права та інтереси учасників судового розгляду на цій завершальній стадії судового процесу, насамперед в інтересах швидкого та повного виконання рішення, яке набрало законної сили та повинно бути виконане.

Відповідно забезпечення скарги аналогічно до забезпечення позову може не лише призводити до утруднення виконання рішення суду, але і призвести до його невиконання, що є неприпустимим.

Також, згідно роз`яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 15 постанови від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дій або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби» подібних правовідносин, при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження).

Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Норма ж пункту 4 частини першої статті 37 Закону «Про виконавче провадження» про яку йдеться у загаданій постанові на даний час не є чинною.

Наведене свідчить, що суд, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця у порядку ст. 447 ЦПК України, не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів «забезпечення скарги» шляхом зупинення реалізації арештованого майна, адже за приписами вищевказаних норм матеріального та процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції виконавчої служби.

Вказане, також, відповідає правовій позиції, викладеній в ухвалі Верховного Суду від 29.10.2018 року у справі №766/10773/18-ц.

Отже процесуальні питання виконання судових рішень врегульовані розділом VІ ЦПК України, який взагалі не передбачає ухвалення судом такого рішення як зупинення стягнення за виконавчим листом.

Згідно п.2 ч.1 ст.34 вказаного Закон виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України зупинення стягнення на підставі виконавчого документа може бути вжите судом у якості заходу забезпечення позову при оскарженні боржником цього виконавчого документа в судовому порядку.

Колегія суддів враховує, що зупинення стягнення на підставі виконавчого листа можливе також у якості заходу забезпечення позову, проте виключно при оскарженні виконавчого документа боржником у судовому порядку, чого судом не встановлено.

Зважаючи на вказане у суду першої інстанції підстав для задоволення поданого клопотання та вжиття заходів забезпечення скарги, які вжиті судом - не було, а тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нової про відмову у задоволенні такої, чим слід апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в особі представника Ременюк Тетяни Олександрівни задовольнити

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 листопада 2019 року скасувати та у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа - відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

С.С. Кругова