Справа № 495/1265/20
Номер провадження 2-з/495/26/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Мишко В.В., перевіривши заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 495/1265/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оплатне припинення права особи на частку у спільному майні,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка - ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про оплатне припинення права особи на частку у спільному майні.

Разом із вищевказаною позовною заявою позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову.

Так, позивачка ОСОБА_1 просить суд накласти арешт на 10/300 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та заборонити відчуження вказаного об`єкту нерухомого майна.

Вказану заяву, позивачка обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.08.2013 року серія та номер 2418, видане Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області, належить на праві власності 20/300 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Вказаний об`єкт нерухомого майна складається з житлового будинку літ. «Ж», літ. 1-2», «1-3» - житлові кімнати, житловою площею 21,2 кв.м. загальною площею 32,4 кв.м., «1-4» кладова, сіні літ. «ж1» («1-1» коридор, «1-5» кухня), з підвалу літ. «ж» приміщення VI, VII, 1/2 гаражу - сараю літ. «О» та складає 10/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Позивачка зазначає, що вона є спадкоємцем 2/3 часток вищевказаного нерухомого майна, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 3456349 від 15.08.2013 pоку, в якому міститься опис спадкового майна та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8026823 від 15.08.2013 року.

Зазначену спадщину, а саме 2/3 частки від 10/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 позивачка отримала після смерті свого батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 липня 2014 року у справі № 495/693/14-ц за її позовом про виділ майна, встановлений факт неподільності спірного домоволодіння по АДРЕСА_1 .

В рамках вказаної цивільної справи було призначено та проведено судову будівельно-технічну експертизу, згідно висновку якої за № 11/03 від 25 квітня 2014 року встановлено, виділити в натурі кожному із співвласників з частками 20/300 часток та 10/300 часток в домоволодінні по АДРЕСА_1 не вбачається технічно можливим.

Спірні 10/300 часток в домоволодінні по АДРЕСА_1 належать ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями Інформаційної довідки № 196939750 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.01.2020 року.

За твердженням позивачки, відповідач, скориставшись її тимчасовою відсутністю в м. Білгород-Дністровському одноособово заволодів її часткою в домоволодінні по АДРЕСА_1 , без її узгодження, як власником більшої частки, здійснює будівельні роботи у вказаному житловому приміщенні, змінив замки від вхідних дверей житлового будинку, чим унеможливив доступ до її власності.

Позивачка зазначає, що за вказаних обставин, 25.01.2020 року її сином було подано до Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНГП в Одеській області заяву про проникнення до житла, викрадення майна і документів та самоуправне здійснення будівельних робіт у власності з перешкоджанням в користуванні житлом. На спроби вирішити конфліктну ситуацію мирним шляхом та на вимоги припинити самоправство, відповідач заявив, що вказаний об`єкт нерухомого майна належить тільки йому та він відмовляється усунути перешкоди в користуванні отриманою позивачкою у спадок частки домоволодіння.

Крім цього, позивачка звернулася до відділу ДАБК Білгород-Дністровської міської ради із зверненням щодо проведення перевірки здійснення відповідачем самочинної реконструкції домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Згідно листа відділу ДАБК Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 47 від 20.02.2020 року за наслідками перевірки встановлений факт демонтажу суміжної перегородки між приміщеннями літ. «1.1» (коридор, площею 3 кв.м) та приміщенням кухні літ. «1.5», площею 3,7 кв.м.. в результаті чого було збільшено площу кухні та ліквідовано приміщення коридору.

Позивачка звертає увагу, що вона як власниця більшої частки вказаного житлового будинку, не надавала відповідачу згоди на проведення реконструкції із демонтажем стін спірного домоволодіння та на вселення сторонніх осіб, які не мають будь-яких правових підстав на проживання у її власності.

За таких обставин, позивачка вважає, що невжиття заходів забезпечення її позову шляхом арешту та встановленням заборони відчуження 10/300 часток в домоволодінні по АДРЕСА_1 , які є предметом | спору та належать відповідачу ОСОБА_2 може призвести до порушення її майнових прав та інтересів.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просить задовольнити її заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, перевіривши матеріали цивільної справи № 495/1265/20, встановивши обставини, у зв`язку з якими позивачка просить вжити заходи забезпечення позову, суд приходить до наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п.1-3 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; інше.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Метою забезпечення позову є збереження матеріального об`єкта спору до вирішення справи в суді.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Однак, як вбачається із заяви позивачки - ОСОБА_1 про забезпечення позову, вона просить накласти арешт на 10/300 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та заборонити відчуження вказаного об`єкту нерухомого майна, але не наводить та не підтверджує належними доказами, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Також, з наявних матеріалів поданої заяви не можливо пересвідчитися, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, позивачкою не наведено та не підтверджено належними доказами жодної обставини, яка би свідчила про те, що відповідач ОСОБА_2 має намір, або вже намагався відчужити спірне майно, а саме: 10/300 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 , або будь-яким іншим способом здійснює незаконні дії до спірного майна.

В порушення пунктів 3,7 ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України, пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заявником:

- не визначено належним чином та не підтверджено будь-якими доказами обґрунтування необхідності виду забезпечення позову, який належить застосувати;

- не наведено інших (взагалі будь-яких) відомостей, потрібних для забезпечення позову;

- не подано жодних доказів на підтвердження своїх вимог, які б свідчили, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

У відповідності до ч.6 ст.153 ЦПК України, про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши заяву в межах заявлених вимог та наданих доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про необґрунтованість вимог позивачки ОСОБА_1 , у зв`язку з чим її заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 149, 150, 151, 153 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 495/1265/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оплатне припинення права особи на частку у спільному майні - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя В.В. Мишко