ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року

м. Харків

Справа №638/15284/19

Провадження №22-ц/818/4941/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів: Маміної О.В., Хорошевського О.М.,

Учасники справи :

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» нарішення Дзержинського районного суду м.Харкова від16 липня 2020 року (суддя Шишкін О.В.), -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, 10.06.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір кредитування №б/н на суму 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку» складає між ним і банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Позивач свої зобов`язання виконав, однак відповідач порушив умови кредитування, у зв`язку з чим, станом на 12.09.2019 року за відповідачем виникла заборгованість у розмірі 110 771,12 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 37871,30 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 29829,63 грн., пені за прострочене зобов`язання 37157,28 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., штрафу (фіксована частина) 250 грн., штрафу ( процентна складова) 5262,91 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати в розмірі 1921 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 липня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що при укладенні договору сторони керувались положеннями ч.1 ст.634 ЦК України. Крім того суд першої інстанції не взяв до уваги Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна 55 днів пільгового періоду, підписану відповідачем, якою сторони погодили умови кредитування у письмовому вигляді, зокрема щодо сплати відсотків, пені та штрафу.

Банк надав відповідачу кредит, який повернуто не було, отже виходячи з суті правочину, його відплатності проценти підлягають стягненню.

Письмова форма договору внаслідок його реального характеру підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику.

Зазначає що застосований судом висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 не стосується спірних правовідносин.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 10.06.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір без номеру, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява складає між ним і банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві та, що відповідач ознайомлений та згоден з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку».

Згідно з наданим банком розрахунком, ОСОБА_1 станом на 12.09.2019 року має заборгованість у розмірі 110 771,12 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 37871,30 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 29829,63 грн., пені за прострочене зобов`язання 37157,28 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., штрафу (фіксована частина) 250 грн., штрафу ( процентна складова) 5262,91 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки «Універсальна» та розміру наданого ОСОБА_1 кредиту, тому перевірити розмір нарахованих сум боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку.

Погодитися з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Доводи апеляційної скарги про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг колегія суддів не приймає.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку , розміщені на сайті банку не можна вважати невід`ємною частиною спірного договору, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із змісту заяви ОСОБА_1 від 10.06.2008 року вбачається, що відповідач виявив бажання на оформлення кредитної картки із встановленим кредитним лімітом у сумі 8000 грн. та своїм підписом засвідчив отримання цієї катки та ПІН коду.

У вказаній заяві також зазначено, що Банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт. Також була погоджена сума штрафу у зв`язку із порушенням термінів платежів більш ніж на 120 днів , а саме 250 грн.+ 5% від суми заборгованості, зазначено розмір базової процентної ставки та комісії.

Крім того, на аркуші справи 17 міститься довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій, крім іншого, вказано порядок і підстави нарахування неустойки у вигляді пені та штрафів.

З огляду на викладене, посилання в рішенні суду першої інстанції на те, що сторонами не було погоджено умови кредитування не відповідає обставинам справи та наданим суду доказам.

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 10.06.2008 рокуу вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно розрахунку заборгованості, який відповідачем не спростовано, сума заборгованості за тілом кредиту становить 37871,30 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 29829,63 грн., а разом 67700,93 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Посилання банку на оплатність договору позики та необхідність стягнення відсотків на увагу не заслуговує, оскільки вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Що стосується вимог про стягнення неустойки, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

Враховуючи суму заборгованості за кредитом 67700,93 грн., яка підлягає стягненню з відповідача, сума штрафу відповідно до умов договору становить 250+ 67700,93 х 5% = 3635,04 грн.

Підстав для стягнення пені не вбачається, оскільки це є подвійним стягненням.

У своїх запереченнях на позовну заяву ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строк. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Оскільки строк кредитування сторонами не було обумовлено, колегія суддів не знаходить підстав для застосування строків позовної давності.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вказане, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на корить АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 71335,97 грн., з яких: 37871,30 грн. заборгованість за тілом кредиту, 29829,63 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 250 грн. штраф (фіксована частина), 3385,04 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ціна позову становить 110771,12 грн.

Судом апеляційної інстанції задоволено позовних вимог на суму 71335,97 грн., що складає 64,4% від оскаржуваної суми.

АТ «ПриватБанк» за подання позовної заяви 1921 грн., 64,4% від цієї суми 1237,12 грн. підлягає стягненню з відповідача у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог.

Оскільки АТ «ПриватБанк» за подання апеляційної скарги було сплачено 2881,50 грн., 64,4% від цієї суми 1855,68 грн. підлягає відшкодуванню відповідачем у зв`язку із частковим задоволенням вимог апеляційної скарги.

Отже, ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат банку має бути сплачено 3092,80 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 368, ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 16 липня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Аціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 10.06.2008 року у сумі 71335,97 грн., з яких: 37871,30 грн. заборгованість за тілом кредиту, 29829,63 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 250 грн. штраф (фіксована частина), 3385,04 грн. штраф (процентна складова).

Решту позовних вимог - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Аціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у сумі 3092 (три тисячі дев`яносто дві) гривні 80 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В.Маміна

О.М.Хорошевський