Номер провадження: 22-ц/813/4421/20
Номер справи місцевого суду: 496/484/16-ц
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів Дрішлюка А.І., Громіка Р.Д.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року у справі за позовом Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 , є власницею земельної ділянки площею 0,1350 га, яка розташована на території Хлібодарської селищної ради за адресою АДРЕСА_1 , про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку. ОСОБА_1 самовільно зайняла земельну ділянку, яка знаходиться біля її будинку та загородила її парканом. У зв`язку з вказаним просив задовольнити позов.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року позовну заяву Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки - задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, яка розташована поза межами її земельної ділянки на території Хлібодарської селищної ради за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області судові витрати у сумі 1218,00 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила суд скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесені рішення не було враховано, що відповідач в суді першої інстанції заявив про застосування позовної давності до винесення рішення, але суд жодним чином не відреагував на вимогу та виніс незаконне рішення. Крім цього, оформлення права власності на земельну ділянку відбулося відповідно до існуючих меж земельної ділянки. При підготовці документів відповідно до чинного законодавства межі земельної ділянки були узгодженні із сусідами межуючих земельних ділянок.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 0,1350 га, яка розташована на території Хлібодарської селищної ради за адресою АДРЕСА_1 , про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №684211, кадастровий номер :03:001:0199.

Задовольняючи заяву Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до листа кооперативу «Інжпроєкт» № 344 від 2015 року, що знаходиться в матеріалах справи, в рамках розробки проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 при встановленні в натурі межових знаків зі сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_1 була відмова в допуску до встановлення даних знаків. Земельна ділянка знаходиться у власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 , площею 0,15 га та 0,135 га відповідно до документів на право власності. В натурі розміри та площа земельної ділянки, що знаходиться у власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не відповідають правовстановлюючим документам (самозахват).

Відповідно до ст.40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним Кодексом.

Відповідно до ст.118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений в приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень визначених статтею 122 Земельного Кодексу та статті 125 Земельного кодексу, відповідно до якої право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач самовільно займає земельну ділянку, яка розташована за межами державного акта ЯИ №684211 та знаходиться в комунальній власності Хлібодарської селищної ради, в приватній власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Права власності або права користування спірною частиною земельної ділянки ОСОБА_1 не має.

Згідно зі ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції при винесені рішення не було враховано, що відповідач в суді першої інстанції заявив вимогу про застосування позовної давності до ухвалення рішення, жодним чином не відреагував на заявлену вимогу та виніс незаконне рішення. Крім цього, оформлення права власності на земельну ділянку відбулося відповідно до існуючих меж земельної ділянки. При підготовці документів відповідно до чинного законодавства межі земельної ділянки були узгодженні із сусідами межуючих земельних ділянок, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки до 24.07.2013 року територія, яку самовільно захопила ОСОБА_1 , знаходилась за межами населеного пункту. До 20.06.2014 року дана територія знаходилась в користуванні Державного підприємства Дослідного господарства Інституту сільського господарства Причорномор`я Національної академії аграрних наук України і тільки з 20.06.2014 року дана територія перейшла в землі запасу Хлібодарської селищної ради.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Також суд зазначає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення немає.

Колегія суддів, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.374, ст.ст.375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.02.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду П.М. Черевко

А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік