Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

24 лютого 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Тодосієнко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, який мотивують тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2016 року та рішенням Апеляційного суду Київської області від 21.03.2016 року у справі №357/8736/15-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 467 961,54 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг у сумі 93 592,31 грн. та судові витрати в розмірі по 1827 грн. кожному. Зазначає, що у відділі державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження ЗВП 59032672 з примусового виконання виконавчих листів, виданих 31.05.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 боргу на загальну суму 565207,85 грн. Станом на 06.11.2019 року заборгованість відповідача перед позивачами за вищевказаними рішеннями не погашена, позивачі вважають, що у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити три проценти річних та індекс інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому позивачі просять суд стягнути відповідача на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення зобов`язання в сумі 250 725,40 грн.; стягнути відповідача на користь ОСОБА_4 інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення зобов`язання в сумі 50 145,08 грн.

Позивачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, одали до суду заяви, в яких просять розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2016 року в цивільні справі №357/8736/15-ц позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, та рішенням Апеляційного суду Київської області від 21.03.2016 року у справі №357/8736/15-ц, задоволено. Суд вирішив: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 200000,00 грн. та 50000,00 грн., 3 % річних з простроченої суми у розмірі 18246,54 грн. та суму індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 199715,00 грн., всього 467961 (чотириста шістдесят сім тисяч дев`ятсот шістдесят одну) грн.. 54 коп.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг у сумі 50000,00 грн., 3 % річних з простроченої суми у розмірі 3649,31 грн. та суму індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 39943,00 грн., всього 93592 (дев`яносто три тисячі п`ятсот дев`яносто дві) грн. 31 коп.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 1 827 грн. кожному.

Рішення суду набрало законної сили 21 березня 2016 року, та 21.05.2016 року судом були видані виконавчі листи у зазначеній справі.

10.06.2016 року старшим державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Ковальчевським А.І. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №51395066 та №51395447 з примусового виконання виконавчого листа №2/357/46/16 виданого 31.05.2016 року про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в розмірі 93592,31 грн. та 1824,00 грн.

10.06.2016 року старшим державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Ковальчевським А.І. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №51395310 та №51395176 з примусового виконання виконавчого листа №2/357/46/16 виданого 31.05.2016 року про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в розмірі 467961,54 грн. та 1824,00 грн.

Відповідно до листів Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 24.10.2019 року №80451 та № 80432, на примусовому виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/357/46/16 виданого 31.05.2016 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_4 боргу на загальну суму 565207,85 (ЗВП №59032672).

Як вбачається з вказаних листів,на даний час в межах зведеного виконавчого провадження 59032672, майно боржника, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 61,7 кв.м., житлова площа 40,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , вартістю 962200,00 грн. без ПДВ, направлено до ДП «СЕТАМ» для здійснення заходів щодо передачі майна на реалізацію та організації конкурсу з визначення торгівельної організації.

Позивачі зазначають, що станом на 06.11.2019 року заборгованість відповідача перед позивачами відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2016 року у справі №357/8736/15-ц не виплачена.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини , а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, який згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» має враховуватися судами.

Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачами, що підтверджує рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.01.2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 21.03.2016 року по цивільній справі №357/8736/15-ц, яке набрало законної сили 21.03.2016 року, про стягнення з відповідача на користь позивачів боргу на загальну суму 565 207,85 грн.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивачів виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно розрахунку позивачів, за період з 01.04.2016 року по 30.09.2019 року за невиконання грошового зобов`язання відповідачем сума боргу перед ОСОБА_1 становить 250 725,40 грн., яка складається із 3 % річних 50 078,30 грн. та інфляційних збитків 200 647,10 грн.; перед ОСОБА_4 становить 50 145,08 грн., яка складається із 3 % річних 10 015,66 грн. та інфляційних збитків 40 129,42 грн.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а тому суд не може вийти за межі позовних вимог, з огляду на що вважає за можливе стягнути інфляційні втрати та 3% річних у розмірах, заявлених позивачкою.

При цьому, суд звертає увагу на те, що заяв про збільшення або уточнення позовних вимог від позивачів не надходило.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом подати відзив на позов та спростувати доводи позивачів не скористався, приходить до висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особи, віднесені до 1 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 3275 грн. 66 коп.

На підставі ст. 625 ЦК України, керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 /, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 / до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /адреса: АДРЕСА_4 ,РНОКПП НОМЕР_3 / про стягнення суми боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 / на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 / заборгованість за прострочення виконання грошових зобов`язань, що виникли за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.01.2016 року у справі №357/8736/15-ц у розмірі 250 725 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 / на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 / заборгованість за прострочення виконання грошових зобов`язань, що виникли за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.01.2016 року у справі №357/8736/15-ц у розмірі 50 145 грн. 08 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 / на користь держави судовий збір у сумі 3275 грн. 66 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБ. І. Кошель