Ухвала

23 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 761/23469/16

провадження № 61-15932ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року у складі судді Притули Н. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня

2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформлення платіжної картки.

Позов мотивовано тим, що 21 червня 2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 укладений договір № 92997 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформлення платіжної картки, відповідно до умов якого позивач на підставі заяви-анкети про відкриття поточного рахунку з оформленням платіжної картки оформляє власнику рахунку платіжну картку міжнародної платіжної системи «Mastercard World» та ПІН-код до платіжної картки, відкриває поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні та здійснює обслуговування власника рахунку, згідно переліку послуг на умовах, викладених в тарифах.

21 червня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до договору № 92997 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформлення платіжної картки (кредитного договору), згідно пункту 1 якої на умовах, що визначені даною угодою, банк надає позичальнику грошові кошти, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом у сумі 20 000,00 грн на строк з 21 червня 2013 року по 20 червня

2015 року зі сплатою за користування кредитом у розмірі 32,00 процентів річних.

Внаслідок порушення зобов`язань за кредитним договором, станом на

01 червня 2016 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі

19 105,41 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 918,04 грн - заборгованість зі сплати процентів, 500,00 грн - штраф за прострочення сплати кредиту,

2 800,00 грн - штраф за прострочення сплати процентів, 11 871,44 грн - сума індексу інфляції за весь час прострочення сплати заборгованості по кредиту,

2 222,18 грн - сума індексу інфляції за весь час прострочення сплати заборгованості зі плати процентів, три проценти річних щодо заборгованості за кредитом - 904,25 грн, три проценти річних щодо заборгованості зі сплати процентів - 272,96 грн, а всього - 48 594,28 грн.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня

2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від

24 вересня 2020 року, позов ПАТ «Брокбізнесбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за договором про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки від 21 червня 2013 року № 92997 станом на

01 червня 2016 року в розмірі 41 273,24 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У квітні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник просив заочне Шевченківського районного суду м. Києва від

21 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року скасувати, і ухвалити нове судове рішення про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 39 462,81 грн, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для заявника.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 48 594,28грн яка станом на 01 січня

2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00*100=210 200,00).

Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Щодо доводів касаційної скарги про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та виняткове значення для заявника

Посилання заявника на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики є необгрунтованими, оскільки з метою забезпечення єдності правозастосовчої практики Велика Палата Верховного Суду у постановах від

28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження 14-10цс18) та від

04 липня 2018 року у справ № 310/11534/13-ц(провадження № 14-154цс18) висловила правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання.

Щодо доводів заявника про те, що справа має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обгрунтування. Заявник не навів переконливих доводів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для висновку про відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від

07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від

21 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак