ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/492/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Храпка В.Д., Вініченка Б.Б.

за участю секретаря Матюха В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Пироженко В.Д., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна», приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повний текст рішення складено 27 січня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна», приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 20 березня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ним був укладений кредитний договір, оформлений заявою № 003-28522-200313.

Приватним нотаріусом Колейчик В.В. 13 липня 2019 року було вчинено виконавчий напис реєстраційний № 1906, за яким стягнуто з позивача на користь ТОВ «Росвен інвест Україна» заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 32225 гривень заборгованості та 500 гривень витрат за вчинення виконавчого напису.

Позивач зазначав, що вказаний виконавчий напис не відповідає вимогам закону, оскільки умовами договору ліміт кредитної лінії було встановлено в сумі 15000 гривень на строк 364 календарних дні. Вказаний строк ліміту кредитної лінії сплив 18 березня 2014 року, тому право вимоги виникло у кредитора 19 березня 2014 року і відповідно виконавчий напис про стягнення заборгованості за цією вимогою міг бути вчинений не пізніше 19 березня 2017 року, однак спірний виконавчий напис вчинено 13 липня 2019 року, тобто з пропуском на 2,5 року строку в межах якого міг бути вчинений виконавчий напис.

Крім цього, відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». На підставі вказаних рішень розпочалась процедура ліквідації ПАТ «Дельта Банк», яка триває до сьогодні. Тому, навіть у випадку двократної пролонгації строку дії ліміту кредитної лінії такий строк сплив би 16 березня 2016 року і після цього не міг бути продовжений, оскільки на той час банк перебував в процедурі ліквідації.

Позивач також вказував, що у виконавчому написі зазначено, що відповідач є правонаступником всіх прав та обовязків ПАТ «Дельта Банк», тоді як в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб відсутні будь-які відомості про юридичних осіб, правонаступником яких є відповідач, а так відсутні будь-які відомості про юридичних осіб - правонаступників банку.

Таким чином, спірний виконавчий напис не відповідає вимогам ст. 512 ЦК України, оскільки у ТОВ «Росвен інвест Україна» не існувало будь-якого права вимоги до позивача.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем 13 липня 2019 року за реєстраційним № 1906. Також просив судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2020 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем 13 липня 2019 року за реєстраційним № 1906.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 1157 гривень 60 копійок.

В іншій частині позову позивачу відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд першої інстанції виходив з того, статтею 134 ЦПК України зазначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в звязку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних витрат, за винятком суми сплаченого судового збору. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таких доказів представником позивача до суду не надано.

Також, відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази щодо підтвердження понесених судових витрат до закінчення судових дебатів, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Представником позивача така заява до суду не подана.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та наявним у ній доказам, просить змінити рішення районного суду та стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача судові витрати (витрати на правову (професійну правничу) допомогу) в сумі 7500 гривень.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано договір про надання адвокатських послуг, квитанцію про оплату витрат на професійну правничу допомогу, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, детальний опис робіт. Крім цього, в позові було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якому також було зазначено про витрати на правову допомогу в сумі 7500 гривень. На підставі викладеного скаржник вважає, що висновок суду про те, зо позивачем не надано доказів понесення витрат на правову допомогу, є безпідставним.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише у частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції переглядає справу лише у цій частині.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна», приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При цьому в тексті позовної заяви зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, дорівнює 8268.4 гривень, які складаються із 768.4 гривень судового збору та 7500 гривень витрат на правову допомогу.

11 жовтня 2019 року адвокат Стратілатов К.Г. та Мироненко В.М. уклали договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги). Угодою, що є додатком до вказаного договору визначено, що робота (послуги) виконавця з надання правової (професійної правничої) допомоги у спорі замовника з Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна», приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимиром Вікторовичем про визнання виконавчого напису № 1906 від 13 липня 2019 року таким, що не підлягає виконанню оплачується замовником в розмірі 7500 гривень у строк до завершення розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів в у справі або протягом п?яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц.

Відповідно до роз`яснень п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду договір про надання адвокатських послуг від 11 жовтня 2019 року (а.с.14); угоду про вартість послуг за надання правової ( професійної правничої) допомоги ( додаток до договору за надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 11 жовтня 2019 року (а.с.15); квитанцію до прибуткового касового ордера про сплату 7500 гривень, в якій платником зазначено ОСОБА_1 , а отримувачем ФОП ОСОБА_2 , з підставою платежу «за надання правової допомоги у спорі з ТОВ «Росвен інвест Україна», нотаріусом Колейчик В.В.» (а.с.16);копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю (а.с.17); ордер про надання правничої (правової) допомоги (а.с.26).

Апеляційний суд не погоджується з посиланням суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, як на підставу для задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу.

На аркуші 49 матеріалів справи міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Стратілатовим К.Г., та витраченого часу, необхідного для надання професійної правничої допомоги ОСОБА_1 у даній цивільній справі.

З даного опису вбачається, що адвокатом позивача надавались усні консультації, складались процесуальні документи, надавались послуги представництва в суді, тощо.

Також в описі зазначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 7500 гривень.

Разом з тим зміст статті 141 ЦПК України дозволяє прийти до висновку, що понесені судові витрати не можуть стягуватись солідарно, і стягуються пропорційно розміру задоволених вимог.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат»

Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року в справі № 519/77/18.

З резолютивної частини оскаржуваного рішення суду вбачається, що в частині позовних вимог позивачу відмовлено, при цьому сплачений судовий збір позивачем стягнутий лише з відповідача ТОВ «Росвен ін вест Україна».

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення районного суду в частині відмови в стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно змінити, зазначивши про відшкодування таких витрат з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна».

Керуючись ст.ст.374, 376, 381,382,383,384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна», приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7500 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 лютого 2020 року.

Судді