Постанова

Іменем України

30 листопада 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/13428/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області

в складі судді Проць Т.В.

від 18 серпня 2020 року

по справі №372/1480/20 Обухівського районного суду Київської області

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість за тілом кредиту, відсотками та штрафами у розмірі 19 200 грн 50 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, підписавши Анкету-заяву №б/н від 28.11.2018, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг та відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання заяви.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, що підтверджено довідкою про отримання картки.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 12 000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі якого позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.

Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останнього утворилась заборгованість, яка станом на 16.04.2020 складає загальну суму 19 200,50 грн, з яких: 12139,30 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5 670,70 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 890,50 грн - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Обухівського районного суду м. Києва від 18 серпня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 12 139,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків та штрафів, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками та штрафу, з огляду на доданий до позову паспорт споживчого кредиту, який підписаний 28.11.2018 ОСОБА_1 . В даному паспорті споживчого кредиту відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, загальну вартість кредиту. Сторонами були досягнуті усі істотні умови кредитного договору.

Зазначив, що після ознайомлення з умовами кредитування відповідач починаючи з 28.11.2018 користувався кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою.

Вважав, що судом проігноровано факт погодження з відповідачем умов кредитування та відповідальності за порушення зобов`язань щодо сплати, в тому числі відсотків та штрафів, внаслідок чого безпідставно відмовлено в їх стягненні з посиланням на непогодження таких умов з відповідачем. Зокрема судом першої інстанції не взято до уваги, що в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту в якому погоджено істотні умови, який підписаний відповідачем.

Зазначив, що паспорт споживчого кредиту поданий до суду разом з позовною заявою, але судом не зазначено в рішенні підстав для відхилення даного доказу.

За вказаних обставин, просив скасувати заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 18.08.2020 в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків та штрафів, ухваливши в цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог у повному обсязі. В іншій частині просив залишити рішення суду без змін.

Відповідач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Клопотання про продовження строку для подання відзиву до суду не подавав.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву №б/н від 28.11.2018.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ "ПриватБанк", станом на 16.04.2020 у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 19 200,50 грн, з яких: 12139,30 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5 670,70 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 890,50 грн - штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та штрафів суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення цих позовних вимог, оскільки позивач на підтвердження позовних вимог в цій частині не надав доказів, що сторони погодили в кредитному договорі умови про розмір відсотків та штрафів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач відповідно до ст. 634 Цивільного кодексу України у повному обсязі приєднується до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Умови та правила), які розміщено на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого відповідач отримав шляхом самостійного роздрукування.

Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов кредитного договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків та штрафів у разі неналежного виконання умов кредитного договору.

Суд першої інстанції, встановивши, що в кредитному договорі Анкеті-заяві, яка підписана відповідачем, не міститься положень про розмір відсотків та штрафів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17, яка також врахована судом першої інстанції.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, не надав до позовної заяви належних та допустимих доказів погодження між сторонами істотних умов кредитного договору, а саме щодо розміру відсотків та штрафів.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Долучений до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також не доводить факт видачі відповідачці кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на картку, оскільки наданий позивачем Витяг не містить підпису відповідача (а.с. 16). Більш того, даний Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не доводить, який тариф було погоджено між Банком та відповідачем щодо розміру відсотків та штрафів, а містить лише загальні відомості, що картка «Універсальна» є різних видів, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CОNTRACT», «Універсальна GOLD».

Ураховуючи викладене, та зважаючи на те, що умовами Анкети-заяви від 28.11.2018, яка підписана ОСОБА_1 , не передбачено обов`язку останнього щодо сплати відсотків та штрафів, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Посилання в позовній заяві на стягнення заборгованості з урахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України є необґрунтованими, оскільки базуються на п. 2.1.1.2.12 в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019, в той час як матеріали справи не містять підписаної відповідачем даної редакції Умов та Правил.

Доводи апеляційної скарги, що судом не взято до уваги паспорт споживчого кредиту, який на думку позивача, містить істотні умови кредитного договору, зокрема щодо розміру відсотків та штрафів, відхиляються колегією суддів.

Дійсно, в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредитування, який був долучений позивачем до позовної заяви. Даний паспорт споживчого кредитування підписаний ОСОБА_1 28.11.2018, тобто в день коли було підписано анкету-заяву. Водночас даний документ не вказує на те, що між сторонами погоджено істотні умови щодо розміру відсотків та штрафів, оскільки з цього документу не вбачається, що він має відношення до анкети заяви, яка підписана відповідачем.

Крім того, даний паспорт споживчого кредитування містить лише умови кредитування щодо карток типу «Універсальна», «Універсальна ГОЛД», тоді як в анкеті заяві відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 було видано картку такого типу. При цьому, матеріали справи не містять доказів тотожності анкети-заяви №б/н від 28.11.2018 та паспорту споживчого кредитування.

Колегія суддів вважає, що судом правомірно не взято до уваги, надану позивачем, копію паспорта споживчого кредиту, оскільки підпис відповідача на цьому документі, який складається з чотирьох сторінок, міститься лише на останній сторінці. Крім того, у цьому документі зазначено умови щодо надання кредитних ліній за двома картковими рахунками: «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД» та з розміром кредитного ліміту 50 000,00 грн та 75 000, 00 грн відповідно. А у справі, що переглядається, відповідачу було встановлено нульовий кредит, який було змінено 29.03.2019. А з наданого позивачем паспорта споживчого кредитування вбачається, що інформація викладено в ньому актуальна до 13.12. 2018 року.

Також слід зазначити, що в паспорті споживчого кредиту вказано про те, що наведена у ньому інформація зберігає чинність та є актуальною з 28.11.2018 до 13.12.2018, тобто протягом 15 днів.

Отже, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про сплату відсотків та штрафів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції проігноровано факт погодження між сторонами істотних умов договору, зокрема щодо сплати відсотків та штрафів. А не зазначення в рішенні суду мотивів не прийняття вищевказаного паспорту споживчого кредитування не спростовує висновку суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення відсотків та штрафів.

Доводи апеляційної скарги, що розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, яка подана до суду першої інстанції, підтверджується факт користування кредитними коштами, не вказують на погодження між сторонами істотних умов кредитного договору, щодо сплати відсотків та штрафу, а тому на увагу судової колегії не заслуговують.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків

та штрафів.

Оскільки апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, а також рішення суду в цій частині не оскаржувалося відповідачем, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення суду в цій частині.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та штрафів є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в частині, що оскаржувалося, без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та штрафів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай