Номер провадження: 22-ц/813/3804/20
Номер справи місцевого суду: 520/3795/16-ц
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк (правонаступник акціонерне товариство «Альфа банк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи це тим, що 21.05.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії та фізичною особою ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 2008-690/Ф03.16-080, згідно з яким відповідачу було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти. Відповідно до п. 1.1 надання кредиту здійснювалось одним траншем у сумі 19 366,00 доларів США зі сплатою 8,88 відсотків річних. Відповідно до п. 1.2 договору кредиту, кредит надавався відповідачу на оплату придбаного автомобіля марки Ford Fiesta, 2008 року випуску, сірого кольору. Зобов`язання позивача, визначені у договорі кредиту, були виконанні належним чином та в повному обсязі, що підтверджується випискою про рух коштів по особовому рахунку. В зв`язку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів та не сплати відсотків за користування кредитними коштами, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання кредиту № 2008-690/Ф03.16-080 від 21.05.2008 року у загальному розмірі в сумі 36 698,28 доларів США, що становило по курсу НБУ на 22.01.2016 року - 899 905,51 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 17740 доларів 12 центів США, що становить 435 018 гривень 52 копійки; сума заборгованості за відсотками - 7489 доларів 98 центів США, що становить 183 667 гривень 21 копійка, пеня за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок - 9 269 доларів 36 центів США, що становить 227 300 гривень 88 копійок; пеня за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок - 2 198 доларів 82 центи США, що становить 53 918 гривень 90 копійок, а також витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2008- 690/Ф03.16-080 від 21.05.2008 року в розмірі 36 698,28 доларів США, що становило 899 905,51 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 17 740,12 доларів США, що становило 435 018,52 грн.; сума заборгованості за відсотками - 7 489,98 доларів США, що становило 183 667,21 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок - 9 269,36 доларів США, що становило 227 300,88 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок - 2 198,82 доларів США, що становило 53 918,90 грн. Вирішено питання стосовно розподілу судового збору.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 листопад 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позову повністю, зокрема з підстави спливу строків позовної давності по кожній позовній вимозі, здійснити новий розподіл судових витрат, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.02.2020 року в якості правонаступника позивача - публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк залучено акціонерне товариство «Альфа банк».

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно з ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов та стягуючи заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених вимог та законності здійсненого позивачем розрахунку. При цьому суд вважав, що немає підстав для застосування позовної давності, про яку заявлено відповідачем.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції, судова колегія не може.

Судом встановлено, що:

-21 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №2008-690/Ф03.16-080, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 19 366 (дев`ятнадцять тисяч триста шістдесят шість) доларів США, з кінцевим терміном погашення заборгованості кредиту до 20 травня 2015 року, зі сплатою 8,88% річних, згідно з умовами п. 1.1., 1.1.1. договору та Графіком погашення заборгованості;

-відповідно до п.п.3.3.7.,3.3.9 договору кредиту, позичальник ОСОБА_3 зобов`язалась сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п.2.4.,2.5. Договору, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1. договору;

-відповідачка протягом тривалого часу не здійснює погашення процентів за користування кредитом у встановлені кредитним договором терміни;

-загальними зборами акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну найменування Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», яке є правонаступником за всіма правами та обов`язками:

-згідно з розрахунком заборгованості, відповідач, станом на 22 січня 2016 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 36 698 доларів 28 центів США, що становить 899 905 гривень 51 копійка, з яких: сума заборгованості за кредитом - 17 740 доларів 12 центів США, що становить 435 018 гривень 52 копійки; сума заборгованості за відсотками - 7 489 доларів 98 центів США, що становить 183 667 гривень 21 копійка, пеня за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок - 9 269 доларів 36 центів США, що становить 227 300 гривень 88 копійок; пеня за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок - 2 198 доларів 82 центи США, що становить 53 918 гривень 90 копійок.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно,які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги, що ані позичальник ані її представник не оспорювали факту отримання кредитних коштів, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що банк виконав умови передбачені кредитним договором, надавши позичальнику кредит у розмірі 19 366 доларів США, який позичальником у зазначеному розмірі був фактично отриманий.

Оскільки позичальником не доведено факт відсутності заборгованості за кредитним договором і взагалі з матеріалів справи такого не вбачається, суд першої інстанції вірно вважав, що позичальник взяті на себе зобов`язання з повернення позичених коштів у передбачені договором строки у повному обсязі не виконала, у зв`язку з чим у позичальника перед банком утворилась прострочена заборгованість за кредитним договором.

Однак правильно встановивши, що внаслідок невиконання зобов`язань за кредитним договором щодо повернення грошових коштів у позичальника виникла перед банком заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції разом з тим не приділив достатньої уваги перевірці правильності здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, відповідності його встановленим у справі обставинам і не надав оцінку чи заснований наведений позивачем розрахунок заборгованості на законодавстві.

Судова колегія звертає увагу на таке.

Строк, на який був укладений кредитний договір закінчився 21.05.2015 року, а до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач звернувся у квітні 2016 року.

При цьому розрахунок заборгованості, який покладений в основу заявлених позовних вимог, здійснений станом на 21.01.2016 року включно.

Як вже зазначалося, загальна заборгованість за кредитним договором, заявлена позивачем до стягнення складає 36 698 доларів 28 центів США (еквівалент 899 905 гривень 51 копійка), з яких: сума заборгованості за кредитом -17 740 доларів 12 центів США, що становить 435 018 грн. 52 коп., сума заборгованості за відсотками - 7 489 доларів 98 центів США, що становить 183 667 гривень 21 копійка, пеня за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок - 9 269 доларів 36 центів США, що становить 227 300 гривень 88 копійок; пеня за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок - 2 198 доларів 82 центи США, що становить 53 918 гривень 90 копійок.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності (а. с. 24).

Також в матеріалах справи є письмові пояснення, в яких представник позивача заперечує проти застосування позовної давності з посиланням на те, що у жовтні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до третейського суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою третейського суду позов ПАТ «Укрсоцбанк» у зв`язку з заявою ПАТ «Укрсоцбанк» про залишення позову без розгляду, позов ПАТ «Укрсоцбанк» залишений без розгляду (а. с. 31-34).

Графіком до кредитного договору передбачено повернення тіла кредиту частинами - по 231 доларів США щомісячно з червня 2008 року до 21.05.2015 року включно, за виключенням останнього платежу, який згідно з графіком становить 193 долара США.

Також статею 2 кредитного договору передбачено сплату процентів за користування кредитом у розмірі 8,8% річних. При цьому проценти нараховані на прострочену заборгованість вважаються простроченими процентами.

Крім того, статею 4 кредитного договору передбачено можливість стягнення пені у разі прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором щодо повернення тіла кредиту та щодо сплати процентів.

До суду позивач звернувся 30.03.2016 року (згідно поштового штемпелю на конверті).

Проте дані обставини в розумінні ст. 265 ЦК України не можуть свідчити про переривання позовної давності.

Крім того строк позовної давності обчислюється щодо кожного щомісячного платежу по кожному з видів зобов`язань за кредитним договором: тілом кредиту, процентам, пені.

Останній платіж за тілом кредиту, відповідач здійснила у грудні 2008 року, внаслідок чого прострочення за тілом кредиту виникло у січні 2009 року.

За процентами відповідач востаннє здійснила платіж у жовтні 2012 року.

Оскільки до суду банк звернувся 30.03.2016 року, захист права банку в судовому порядку обмежується останніми трьома роками, що передували зверненню до суду тобто з 30.03.2013 року.

Обставини, що свідчать про переривання позовної давності з матеріалів справи не вбачаються, а доказів, які б спростовували відсутність переривання позовної давності, позивачем не надано.

Сама по собі зміна правової позиції Верховним Судом України щодо непідсудності третейським судам справ про захист прав споживачів, не мала для позивача обов`язкового правового наслідку подання заяви про залишення позову без розгляду.

Проте залишення судом позовної заяви без розгляду не перериває позовну давність.

Враховуючи наведене, у суду першої інстанції не було підстав для не застосування позовної давності у відповідності до поданої ОСОБА_3 відповідної заяви до ухвалення судом рішення по суті заявлених вимог.

Згідно з поданим розрахунком заборгованість за тілом кредиту становить 17 740,12 доларів США, з яких станом на 30.03.2013 року прострочена заборгованість за щомісячними періодичними платежами складає 10 953,54 доларів США.

Тому в частині прострочених платежів за тілом кредиту 10 953,54 доларів США у вимогах АТ «Альфа Банк» слід відмовити.

Решта вимог за тілом кредиту - 6786,58 доларів (17 740,12- 10 953,54) США підлягає задоволенню, як обґрунтовані і такі, що не спростовані відповідачем у встановленому законом порядку.

Що стосується процентів за користування кредитом, то зі змісту представленого банком розрахунку вбачається, що проценти за користування кредитними коштами в тому числі з урахуванням прострочення допущеного позичальником, нараховані у відповідності до-п. 1.1. кредитного договору за ставкою 8,88% річних.

Судова колегія звертає увагу на таке.

Згідно із ч.І ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з наведених норм, наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування процентів річних відповідно до ч, 2 ст. 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати сплату процентів, розмір яких визначений договором або законом (зокрема ч. 1 ст. 1048 ЦК України - у правовідносинах, що виникають з договору).

З огляду на зазначене ключовим у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання грошового зобов`язання. До цього моменту можливе нарахування процентів як плати, зокрема, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, при простроченні виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних грошей, нараховуються 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Саме такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10156/17 від 10.04.2018 року.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів та пені після 06.01.2014 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такі правові висновки, що не були враховані судом першої інстанції під час вирішення спору, узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14- 10цс18.

Зі змісту розрахунку вбачається, що розмір нарахованих позивачем процентів з 21.05.2008 року до 20.05.2015 року (дата закінчення кредитування) становить 6 701,67 доларів США, а відсотки на прострочену заборгованість з 11.06.2008 року до 21.01.2016 року включно - 5 605,68 доларів США, з яких 1 076,47 доларів США розраховані за договірною ставкою після спливу строку кредитування. Також згідно з поданим розрахунком банком враховано, що відповідач погасила відсотки у розмірі 4817,37 доларів США.

Відсотки на поточну заборгованість за графіком і відсотки на прострочену заборгованість розраховані за єдиною процентною ставкою 8,88% річних.

Позовних вимог у вигляді платежів передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України - зокрема 3% річних у разі, якщо інший розмір відсотків не передбачений договором, позивачем не заявлено, а умовами кредитного договору не передбачено стягнення процентів після спливу строку кредитування.

Враховуючи наведене, розмір нарахованих процентів в межах строку на який був укладений кредитний договір становить 6 413,51 доларів США (6 701,67+ 5 605,68-1 076,47-4 817,37), який у наведеній частині є обгрунтованим.

Проте, суд першої інстанції безпідставно стягнув у складі розміру заборгованості за процентами виходячи з договірної ставки 8,88% річних, яка передбачена умовами кредитного договору за користування кредитом в межах строку кредитування. При цьому простроченими процентами за умовами кредитного договору є проценти, нараховані на прострочене тіло кредиту (не повернене у строки, встановлені графіком). Тобто прострочення може мати місце і в межах строку кредитування (строку на який укладався кредитний договір). І для таких прострочених платежів кредитним договором передбачено нарахування процентів за ставкою 8,88% річних. Разом з тим кредитним договором не передбачено процентної ставки для прострочених платежів, які залишилися невиконаними вже після закінчення строку, на який був укладений кредитний договір.

При таких обставинах у суду першої інстанції не було підстав для задоволення вимог про стягнення процентів відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем станом на 21.01.2016 року у вигляді різниці між нарахованими процентами за договірною процентною ставкою в тому числі за період після закінчення строку кредитування та фактично сплаченими позичальником процентами за користування кредитом у розмірі 7 489,98 доларів США (6 701,67+ 5 605,68 - 4 817,37).

Як випливає з наведених в цій постанові обґрунтувань, обґрунтованою є сума процентів за користування кредитом у відповідності до встановлених у справі обставин та виходячи з умов кредитного договору, 6 413,51 доларів США (6 701,67+ 5 605,68-1 076,47-4 817,37).

Крім того, оскільки відповідачем заявлено про застосування позовної давності, обставин переривання якої не встановлено, сума стягнення процентів за користування кредитом за останні три роки, що передували зверненню до суду з позовом, становить 3 379, 44 доларів США (2 730,57+ 648,87).

Також судова колегія звертає увагу, що нарахування банком пені після спливу строку кредитування (строку, на який укладений кредитний договір) не засновано на законі.

Тому з урахуванням наведеного та приймаючи до уваги подання заяви про застосування позовної давності, обґрунтованим є нарахування пені з 30.03.2015 року до 21.05.2015 року.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні відомості про здійснення відповідних платежів по сплаті пені і переривання в цій частині вимог позовної давності, у вимогах про стягнення пені за прострочення сплати процентів та пені за прострочення повернення кредиту за період до 30.03.2015 року слід відмовити.

Крім того, не підлягає стягненню нарахована позивачем пеня за період після закінчення строку кредитування, тобто після 20.05.2015 року.

Таким чином, обґрунтованими є вимоги про стягнення пені за прострочення зобов`язання з повернення тіла кредиту за кредитним договором 1 471,70 доларів США та пені за прострочення зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 359,87 доларів США.

В решті вимог про стягнення пені слід відмовити.

Щодо стягнення пені, то, як вбачається зі змісту позову, вимоги про стягнення пені заявлені у доларах США з вказівкою еквіваленту у гривні за курсом, встановленим НБУ на 21.01.2016 року.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

Саме такий висновок укладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/26293/16-ц від 20 березня 2019 року.

Банк заявляючи позовні вимог про стягнення пені за прострочення зобов`язання з повернення тіла кредиту в іноземній валюті та у гривні, застосував еквівалент за курсом НБУ на день розрахунку.

Визначення в резолютивній частині судового рішення заборгованості не лише у валюті, в якій був укладений кредитний договір, а і у гривневому еквіваленті стягнутої в іноземній валюті суми коштів, є зайвим, виходячи з правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/12665/14-ц від 04.07.2018 року, якою зокрема роз`яснено, що належним виконанням рішення в даному випадку є перерахування коштів в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривнях.

Враховуючи наведене тіло кредиту та проценти за користування кредитом підлягає стягненню в валюті кредиту без зазначення одночасного стягнення в еквіваленті у гривні, а пеня підлягає стягненню у національній валюті без застосування еквіваленту у доларах США.

Пеня у відповідності до п. 4.1. кредитного договору нараховується за кожний день і тому при її обчисленні підлягає застосуванню той курс НБУ, який діяв на кожну дату, на яку нараховується пеня.

Даних вимог банк не дотримався і застосував курс НБУ на час здійснення розрахунку, який не збігається з періодом нарахування пені.

З офіційного сайту НБУ вбачається, що за період з 30.03.2015 року до 21.05.2015 року максимальний курс долару США до національної валюти України - гривні був 09.04.2015 року і становив 2351,0315 грн. за 100 доларів США, а мінімальний курс НБУ 15.05.2015 року - 2056,9333 грн. за 100 доларів США.

Враховуючи, що позивач не здійснив розрахунку у відповідності до вимог кредитного договору, судова колегія вважає за можливе здійснити такий розрахунок в національній валюті з урахуванням мінімального курс НБУ 15.05.2015 року - 2056,9333 грн. за 100 доларів США.

Тому пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 30 271 грн. 88 коп. та пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 7 389 грн. 94 коп., а всього загальна сума пені 37 661 грн. 82 коп.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 2008-690/Ф03.16-080 від 21.05.2008 року в розмірі 10 166, 02 доларів США, з яких: сума заборгованості за кредитом - 6786,58 доларів США; сума заборгованості за відсотками - 3 379,44 доларів США, а також пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 30 271 грн. 88 коп. та пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 7 389 грн. 94 коп., а всього пеня в сумі 37 661 грн. 82 коп.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦГЖ України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що позов задоволений частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову до суду у розмірі 4 454 грн. 33 коп. (33% задоволених фактично вимог від первісно заявлених).

З позивача на користь відповідача слід стягнути сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 13 566 грн. 07 коп. (67% задоволених доводів апеляційної скарги).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року - змінити.

Позов публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк (правонаступник акціонерне товариство «Альфа банк») - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Альфа банк», як правонаступника публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк, заборгованість за кредитним договором № 2008-690/Ф03.16-080 від 21.05.2008 року в розмірі 10 166, 02 доларів США, з яких: сума заборгованості за кредитом 6 786,58 доларів США; сума заборгованості за відсотками - 3 379,44 доларів США, а також пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 30 271 грн. 88 коп. та пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 7 389 грн. 94 коп., а всього пеня в сумі 37 661 грн. 82 коп.

В решті заявлених вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Альфа банк», як правонаступника публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк, судовий збір за подання позову до суду у розмірі 4 454 грн.33 коп.

Стягнути з акціонерного товариства «Альфа банк», як правонаступника публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк, на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 13 566 грн.07 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.02.2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

А.П. Заїкін