ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5278/20 Справа № 177/937/17 Суддя у 1-й інстанції - Коваль Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Буланова Олексія Михайловича на заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року, ухваленого суддею Коваль Н.В. у м.Кривому Розі, відомості про дату складання повного тексту судового рішення відсутні,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (яке змінило назву надалі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В мотивування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що на підставі договору № б/н від 12 листопада 2013 року ОСОБА_1 отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 300грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Разом з тим відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 19 січня 2017 року становить 16457,62 гривень, яку представник позивача просив стягнути з відповідача, а також витрати по оплаті судового збору.

Заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг від 12.11.2013 року, станом на 19.01.2017 рік, в загальному розмірі 16457,62 грн, що складається: заборгованості за кредитом - 295, 69 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 11602,04 грн.,заборгованості за пенею та комісією - 3300 грн. та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов і Правил надання банківських послуг, а саме: штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (відсоткова складова) - 759,89 грн. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в сумі 1600 грн.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Буланов О.М. подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що між сторонами не погоджувалось у письмовій формі відсотків за користування кредитними коштами, тому вимоги позивач про стягнення відсотків не доведені. Просив суд застосувати висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року та стягнути з позичальника лише суму фактично отриманих ним кредитних коштів в сумі 295,69 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, як позичальник належним чином не виконав покладені на нього зобов`язання щодо своєчасного та в повному обсязі погашення отриманих в кредит коштів. стягнув заборгованість, відсотки за користування кредитними коштами та штрафи.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» від 12 листопада 2013 2013 року, видно що між сторонами укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання ОСОБА_1 анкети - заяви приєднання к Умовам та Правилам надання банківських послуг (а.с.10).

Позивачем до позову додані Умови та Правила надання банківських послуг, відповідно до п. 3.2, п. 3.3 яких, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою держателя картки відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий термін (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії) (а.с.14-20).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на станом на 19.01.2017 рік, становить 16457,62 грн. та складається: заборгованості за кредитом - 295, 69 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 11602,04 грн.,заборгованості за пенею та комісією - 3300 грн. та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов і Правил надання банківських послуг, а саме: штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (відсоткова складова) - 759,89 грн. (а.с.36).

Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з вимогами ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника відповідача про неможливість стягнення з відповідача відсотків, пені та штрафів за користування кредитними коштами, оскільки їх розмір при укладанні кредитного договору сторонами не узгоджений.

Наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», що міститься в матеріалах справи, не містить підпису позичальника, що спростовує твердження представника позивача про узгоджений між сторонами розмір відсотків та неустойки за порушення умов договору (а.с.12).

Як видно з тексту анкети-заяви від 12 листопада 2013 року, яка підписана позичальником, в ній відсутні відомості щодо погодженого розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а також відомостей про розмір пені та штрафів (а.с.11), тому застосувати до кредитних правовідносин відсоткову ставку по договору, пені та штрафів колегія суддів вважає неприпустимим, а доводи апеляційної скарги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем АТ КБ «Приватбанк» надано анкету-заяву та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку, проте наданий витяг не містить підпису позичальника, періоду (строку ) дії його застосування, та що саме ці умови, в поданій редакції, були діючими, надані позичальнику для ознайомлення та відповідач погодився із їх застосуванням при підписанні анкети- заяви.

Надані позивачем витяг Умов та правил не містить підпису боржника (позичальника), що виключає факт доведеності обізнаності та погодження позичальника із умовами кредитування відсоткової ставкою, що виключає її застосування.

Даний висновок колегії суддів узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17, відступати від якого колегія суддів підстав не заходить та вважає, що доводи апеляційної скарги представника відповідача в цій частині є слушними.

Перевіривши правильність наданого представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором колегія суддів погоджується з ним в частині наявності у позичальника ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі фактично використаних кредитних коштів в сумі 295,69 грн. Тому з урахуванням відомостей, що містяться в матеріалах справи про строк дії кредитної карти до 11/2017, тобто до 30 листопада 2017 року. колегія суддів вважає, що саме цей розмір кредитної заборгованості має бути стягнутий з позичальника.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до переконання, що заочне рішення

Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року ухвалено без повного урахування наявних у справі доказів, умовами укладеної між сторонами кредитного договору відсутні відомості про узгоджений розмір відсоткової ставки за користування кредитним коштами, штрафу та пені, тому їх стягнення з відповідача є неправомірним. Згідно положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та стягненню з

відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 12 листопада 2013 року в сумі 295,69 грн.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у сумі 1600 грн. За подання апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 2448,98 грн., проте мав сплатити лише 2400 грн., виходячи з розрахунку 1600х150%.

У зв`язку із тим, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, в загальному розмірі 295,69 грн., тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягав стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 28,75 грн., відповідно розрахунку (295,69х1600:16457,62). За розгляд апеляційної скарги з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно позовним вимогам в задоволенні яких відмовлено позивачу в сумі 2356,88 грн., виходячи з розрахунку (16161,93х2400/16457,62). При взаєморозрахунку витрат по судовому збору остаточно з позивача АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 2328,13 грн. (2356,88-28,75).

Керуючись ст. ст. 367, 369, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Буланова Олексія Михайловича задовольнити.

Заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12 листопада 2013 року в сумі 295,69 грн.(двісті дев`яноста п`ять гривень 69 коп.), яке складається із заборгованості за тілом кредиту.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового бору в сумі 2328,13 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 28 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: