Провадження 22-ц/812/290/20 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження 22-ц/812/302/20
Постанова

Іменем України

21 лютого 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Галущенка О.І., Прокопчук Л.М.,

із секретарем Андрієнко Л.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухваленого 05 грудня 2019 року о 09 год. 55 хв., під головуванням судді Старжинської О.Є., в приміщенні цього ж суду, у справі №473/4398/19, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2019 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є пенсіонером за віком, отримує мінімальну пенсію, яка є його єдиним джерелом доходу та недостатньою для забезпечення належного рівня життя. У зв`язку з тяжкими тривалими хворобами потребує постійного лікування та медикаментозної терапії. Відповідачі по справі є його рідними дітьми, проживають окремо, мають джерело доходів, допомоги йому не надають, незважаючи на його вік та матеріальний стан.

Посилаючись на дані обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_5 просив стягнути з кожного відповідача аліменти на його користь, в розмірі ј усіх доходів, починаючи з дати звернення до районного суду з позовною заявою довічно.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 грудня 2019 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 щомісячно аліменти на його утримання пожиттєво в розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , починаючи з часу набрання рішення суду законної сили.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 щомісячно аліменти на його утримання пожиттєво в розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_4 , починаючи з часу набрання рішення суду законної сили.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач потребує матеріальної допомоги, оскільки є непрацездатним, отримує пенсію у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб та має довготривалі хвороби.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову з огляду на те, що батько дійсно потребує матеріальної допомоги, а вона має можливість надавати таку матеріальну допомогу, є необґрунтованим. Суд не врахував ту обставину, що єдиним джерелом доходів в сім`ї є отримувана нею заробітна плата з якої сплачуються всі комунальні послуги по утриманню будинку,оскільки ані її чоловік, ані донька не працевлаштовані.

Крім того, посилання позивача на те, що він за станом свого здоров`я потребує додаткових витрат на лікування та на придбання лікарських засобів, належними, переконливими та достовірними доказами не підтверджені.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_4 посилалась на те, що суд першої інстанції на припущеннях визначив позивача таким що потребує матеріальної допомоги. Більш того, позивач має додатковий дохід, оскільки здає в оренду квартиру, яка знаходиться у їх спільній частковій власності.

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_5 та його представник заперечували проти доводів апеляційних скарг. Вважали, що суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють правовідносини сторін, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог про стягнення аліментів.

Перевіривши наведені в апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_4 доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вони підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження відповідачів.

З довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області № 0858 8283 6702 1837 від 18.10.2019 року відомо, що ОСОБА_5 отримує пенсію, розмір якої з липня 2018 року складав 1 435 грн., з грудня 2018 року - 1 497 грн., а з липня 2019 року - 1 564 грн.

Згідно з довідкою КП «КНП Вознесенський міський центр первинної медико - санітарної допомоги» № 715 від 11 жовтня 2018 року, ОСОБА_5 має довготривалі хвороби, потребує медикаментозної терапії.

Довідкою Управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради підтверджується, що ОСОБА_5 не отримує соціальної допомоги та не перебуває на обліку в Управлінні.

Доказів про те, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо належного виховання та утримання відповідачів в період до їх повноліття, матеріали справи не містять.

Відповідачка ОСОБА_2 мешкає в будинку своїх батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , офіційно працює, має дохід, що у середньому складає 4 000 грн на місяць (а.с.55, 104, 179). Проживає разом із чоловіком та донькою 1998 р.н. Чоловік перебував на обліку в центрі зайнятості як безробітний. З пояснень ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції встановлено, що на теперішній час її чоловік виїхав на заробітки за кордон до Республіки Польщі. Донька відповідачки закінчила у 2019 році Миколаївський базовий медичний коледж, на даний час офіційно не працевлаштована.

Відповідачка ОСОБА_4 є працездатною особою, офіційно не працевлаштована, відомості про її перебування на обліку у центрі зайнятості, а також знаходження на її утриманні інших осіб, матеріали справи не містять.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:

1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);

2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19).

Ураховуючи наведене, встановивши, що позивач є пенсіонером, непрацездатним, має захворювання та потребує лікування, а єдиний дохід у вигляді мінімальної пенсії, яка виходячи з його стану здоров`я, умов його проживання, не може забезпечити достатній життєвий рівень та необхідні умови для існування, суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність у позивача потреби у матеріальній допомозі, яку відповідачі, які є його доньками, не надають, хоча є працездатними.

При цьому судом першої інстанції не встановлено підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідачів від обов`язку утримувати свого непрацездатного батька.

Водночас, при визначені розміру аліментів суд не в повній мірі врахував всі обставини справи, зокрема матеріальний стан та стан здоров`я позивача, а також можливість дітей надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи розмір одержуваної позивачем пенсії, отримуваних доходів відповідачки ОСОБА_2 , відсутність у відповідачки ОСОБА_4 роботи та регулярного заробітку та виходячи з обов`язку кожного із дітей утримувати батьків, колегія суддів вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача аліментів на його утримання в розмірі 1/10 частини зі всіх видів заробітку щомісячно. На думку колегії такий розмір аліментів буде відповідати потребам батька у допомозі дітей та можливостям останніх надавати таку допомогу.

У зв`язку з чим ухвалене судом рішення в цій частині необхідно змінити.

Доводи, наведені в апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про те, що позивач не надав доказів щодо витрат, які він несе пов`язаних із хворобами, а відтак і необхідність отримання матеріальної допомоги не доведена, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку. Свідченням такої потреби є медична довідка в якій зазначено про довготривалі хвороби позивача та необхідність у медикаментозному лікуванні. В суді апеляційної інстанції представник позивача наголошував на тому, що позивач не має можливості проходити лікування у медичному закладі та купувати ліки, оскільки 1 564 грн. пенсії не забезпечує покриття мінімальних потреб, необхідних для лікування, а інших джерел доходів, крім пенсії, він не має. У зв`язку з цим він потребує матеріальної допомоги. Тому, саме з метою уникнення випадків матеріальної незахищеності батьків, ст. 202 Сімейного кодексу України встановлює обов`язок дітей утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Більш того, позивач хоча й обгрунтовував підстави позову з посиланням на статтю 51 Конституції України, статті 202, 203, 205, 206 СК України, але в прохальній його частині просив суд стягнути аліменти на своє утримання, визначивши їх розмір в у частці від заробітку (доходу) відповідачів. Мотиви суду першої інстанції викладені в рішенні теж стосуються правових підстав для стягнення аліментів відповідно до статей 202, 205 СК України, а не додаткових витрат.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що позивач хоча і є непрацездатним, проте отримує пенсію у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а тому не потребує матеріальної допомоги, є безпідставними, оскільки положення ст. 202 СК України, яка регулює спірні правовідносини, не передбачає врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів із дітей на утримання непрацездатних батьків.

Твердження ОСОБА_2 про те, що її батько отримує додатковий дохід оскільки передав в оренду квартиру, співвласниками якої крім неї є також ОСОБА_4 та мати ОСОБА_6 , що в сукупності з отримуваною пенсією є достатнім для забезпечення власних потреб, не підтверджені відповідними доказами, тому є припущеннями відповідачки. Акт обстеження матеріально побутових умов від 24 грудня 2019 року не підтверджує ту обставину, що саме позивач розпоряджається вказаним нерухомим майном, здає його в оренду і отримує дохід.

Щодо посилань ОСОБА_2 на те, що позивач проживає в незареєстрованому шлюбі з іншою сім`єю, де має спільний бюджет і належний рівень забезпечення, то вони не ґрунтуються на доказах, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 грудня 2019 року в частині розміру стягнутих аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Вознесенська Миколаївської області, проживає: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає: АДРЕСА_2 щомісячно аліменти на його утримання пожиттєво в розмірі 1/10 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , починаючи з часу набрання рішення суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м. Вознесенська Миколаївської області, проживає: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає: АДРЕСА_2 щомісячно аліменти на його утримання пожиттєво в розмірі 1/10 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_4 , починаючи з часу набрання рішення суду законної сили.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 24.02.2020 р.