Провадження № 2-о/369/20/20
У Х В А Л А

про повернення заяви

24.02.2020 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, -

ВСТАНОВИЛА:

Заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей.

Суддя, оглянувши матеріали вказаної заяви, дійшла до висновку про необхідність залишити її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам, встановленим ст. 175,177 ЦПК України, у зв`язку з чим ухвалою судді від 23.12.2019 року заяву було залишено без руху і надано строк для виправлення недоліків тривалістю десять днів з дня отримання заявником цієї ухвали.

Конверт з ухвалою про залишення заяви без руху, направлений заявникам за адресою, яку вони указали у заяві, однак конверт повернувся до суду не врученним заявникам з відміткою «за закінченням встановленого стоку зберігання».

В ЦПК України не предбачено, який день вважається днем вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, а тому на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України суд керується положеннями про вручення судової повістки передбаченими у ч.8 ст.128 ЦПК України, а саме п.4 , де вказано, що днем вручення судової повістки вважається також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд вважає, що нез`явлення особи за листом з ухвалою суду можливо вважати відутністю особи за адресою місця реєстрації, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вважаються такими, що отримали ухвалу про залишення заяви без руху.

Згідно 258 ЦПК України судові рішення викладаються у таких формах: ухвали; рішення; постанови, судові накази.

Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

На даний час вимоги ухвали судді від 23.12.2019 року заявниками не виконані.

Виходячи з вищевикладеного, приходжу до висновку про повернення заявникам заяви та доданих до неї документів.

Одночасно роз`яснюю, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Суддя акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Таким чином, до цього часу ухвала судді не виконана у повному обсязі, недоліки заяви не усунуті. Ця обставина є перешкодою для вирішення питання про відкриття провадження в справі та вирішення спору судом по суті.

Оскільки, заявниками відповідно до ухвали судді не виконано всі вимоги, які є передумовою відкриття провадження у справі, то заява вважається неподаною і має бути повернута заявникам.

Згідно з нормою ч.3 ст.185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені ст.ст.175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись ст.18, 185, 258, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей - вважати неподаною та повернути заявникам.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала набирає законної сили у прядку встановленому ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Суддя: Т. В. Дубас