КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/6047/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8150/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Кирилюк Г.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Корсуна Юрія Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року у складі судді Галась І.А.,

у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року публічне акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач підписала анкету-заяву № б/н від 18 вересня 2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписна разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим у відповідачки утворилася заборгованість, яку банк просив стягнути на свою користь, що становить 60 357 грн. 17 коп., а саме: заборгованість за кредитом - 7 996 грн. 66 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 46 060 грн. 17 коп., заборгованість за пенею та комісіє - 2 950 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2 850 грн. 34 коп.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 16 листопада 2017 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 вересня 2013 року, у розмірі 60 357 грн. 17 коп.та судовий збір в розмірі 1 600 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі адвокат Корсун Ю.Ю. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції неправомірно стягнуто суми заборгованості за процентами за користування кредитом, пенею, комісією та штрафами, оскільки в заяві позичальника від 18 вересня 2013 року відсутні умови про встановлення відповідальності за порушення вказаного зобов`язання.

Крім того зазначено, що позивач почав нараховувати заборгованість по відсотках, пені та штрафахз вересня 2013 року, а звернувся з позовом до суду 10 травня 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 12 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

25 травня 2020 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання представника відповідача про проведення розгляду справи за його участі, з викликом у судове засідання.

Разом з тим, суд відхиляє клопотання скаржника про розгляд справи в судовому засіданні, оскільки дане клопотання належним чином не обґрунтоване й підстав до призначення справи до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін, не дає. При цьому, колегія суддів враховує обставини справи та ступінь її складності.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 369 ЦПК України, справи, зазначені в ч. 1 ст. 369 ЦПК України, можуть бути розглянуті з повідомленням сторін з ініціативи суду, а не за клопотанням сторони.

Враховуючи викладене, дану апеляційну скаргу слід продовжити розглядати в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених вимог.

Між тим, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як убачається з матеріалів справи, 18 вересня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, який складається з анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Умов і правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів банку. При підписанні Анкети-заяви остання погодилася з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (6-30).

При цьому у заяві зазначалось, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку, і відповідач зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Звертаючись з даним позовом Банк, крім тіла кредиту (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), просив стягнути заборгованість за відсотками, а також пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, обґрунтовуючи вказані вимоги Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Разом з тим, до виниклих правовідносин неможливо застосовувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Аналогічні висновки містяться у в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, які в силу ч.4 ст.263 ЦПК України є обов`язковими до врахування судом.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про розмір сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком при зверненні до суду з позовом Умови та Правила надання банківських послуг разом із Заявою не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Встановлено, що під документами, які зазначені в Анкеті-заяві : в «Умовах та Правилах надання банківських послуг у «ПриватБанку», «Тарифах банку», «Пам`ятці клієнта банку», які визначають такі істотні умови договору, як розмір відсотків, штрафи, пеню, комісійні платежі, термін дії договору, а також строки платежів по кредиту (тіла кредита та відсотків) - позичальник підпис не ставив.

Отже, матеріали справи не містять належних та достовірних доказів того, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», а також те, що указані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, їх розмірів і порядку нарахування.

Не може бути належним доказом і роздруківка із сайту ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16-ц15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

Надані позивачем «Умови та Правила надання банківських послуг у «Приватбанку», з огляду на їх мінливий характер, не можуть бути визнані належним доказом по справі.

Банком не надано суду інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені лише в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», з якими позичальник був ознайомлений. Анкета-заява, підписана ОСОБА_1 18 вересня 2013 року, не містить відомостей щодо процентної ставки, в ній також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Основними засадами цивільних відносин в ст. 3 ЦК України закріплені, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами - письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст.77 ЦПК).

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає поспішними, необґрунтованими висновки суду про наявність правових підстав до стягнення з відповідача на користь банку відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів й погоджується з висновком суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в 7 996 грн. 66 коп., оскільки матеріалами справи доведено факт отримання кредитних коштів у зазначеній сумі, користування ними й неповернення позивачу.

За таких обставин, рішення районного суду, як постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню, а по справі слід постановити нове рішення про часткове задоволення позову й стягнення з відповідача тіла отриманого й неповернутого кредиту, в сумі 7 996 грн. 66 коп. У решті позову слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.

Підстав до застосування строку позовної давності колегія суддів не вбачає, тому відхиляє доводи апеляційної скарги в зазначеній частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 211 грн. 20 коп.

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволена частково, то розмір сплаченого банком судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 316 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Корсуна Юрія Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 7 996грн. 66 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 211 грн. 20 коп. грн. судового збору за подачу позову.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 316 грн. 80 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 3 червня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: