Справа № 278/31/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., розглянувши в поряду загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на земельні ділянки (пай), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою.

Позивачка зазначила, що після смерті своєї матері звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) № НОМЕР_3 розміром 3,6605 га та № НОМЕР_2 розміром 0,07156 га на території Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, однак отримала відмову, зокрема, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно.

У зв`язку з наведеним, позивачка просить суд визнати за нею право власності на земельну частку (пай) № НОМЕР_3 розміром 3,6605 га та № НОМЕР_2 розміром 0,7156 га на території Василівської сільської ради.

У судове засідання позивачка не з`явилась, заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с. 32).

Представник Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області у судовому засіданні не заперечував стосовно задоволення позову. Повідомив, що постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС сільською радою дійсно виділялася земля з нерозподілених земель. Також в судовому засіданні надав для огляду схему інвентаризації земель за межами населених пунктів Василівської сільської ради Житомирської області.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

18 березня 1998 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла усе своє майно, яке буде належати їй на день смерті, своїй дочці ОСОБА_1 (а.с. 10).

Рішенням сімнадцятої сесії V скликання від 26 березня 2008 року ОСОБА_2 погоджено виділення земельної частки (паю) на території Василівської сільської ради, як потерпілій від аварії на ЧАЕС (а.с. 8).

21 листопада 2008 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області за ОСОБА_2 , яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, право на земельну частку (пай) (а.с. 7).

ОСОБА_2 зазначена у списку громадян на одержання державних актів про право на земельну частку (пай) відповідно до рішення суду по Василівській сільській раді Житомирського району Житомирської області, пай № НОМЕР_3 площею 3,6605 та № НОМЕР_2 площею 0,7156 (а.с. 9).

З наданого представником Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області державного акту на право колективної власності на землю серії І-ЖТ № 000141 від 07 травня 1996 року вбачається наявність нерозподілених земель (землі запасу) на території Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с. 40-41).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької С. Л. для отримання свідоцтва про право на спадщину, яка складається з права на земельну частку (пай) у землі, що знаходиться на території Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно (а.с. 13).

Згідно з довідкою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької С. Л. від 29 січня 2020 року № 96/02-14 ОСОБА_1 прийняла спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Інших осіб, які б звернулися із заявами немає (а.с. 24).

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадяни, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, що до набрання чинності цим Законом проживали у сільській місцевості, мають право на отримання земельної частки (паю) за новим місцем роботи (проживання) із земель запасу та резервного фонду в розмірі та в порядку, визначених законодавством.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1296 ЦК України).

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на наведене, враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем померлої матері, яка за життя не встигла оформити своє право на передане їй у власність майно, зважаючи на відсутність у позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на майно у нотаріуса або в уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування, суд вважає за потрібне задовольнити позовну заяву та визнати за позивачем право власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 141 ЦПК України, ст.ст. 392, 1216, 1218, 1296 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на земельні ділянки (пай).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) № НОМЕР_3 розміром 3,6605 га та № НОМЕР_2 розміром 0,7156 га на території Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 04 червня 2020 року.

Суддя О. М. Дубовік