Справа № 474/699/19
Провадження № 2/474/124/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.20року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Фасій В.В.

при секретарі судового засідання - Багрін Н.А.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить визнати останніх такими, що втратили право на користування житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1 (далі по тексту спірний житловий будинок), обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право особистої приватної власності на будівлю від 06.04.1993 року вона являється одноосібним власником житлового будинку за вказаною адресою. У цьому ж будинку зареєстровані відповідачі по справі, а саме її донька ОСОБА_2 та онук ОСОБА_3 , які не проживають по місцю реєстрації понад один рік без поважних причин, та особисті речі яких у спірному будинку відсутні. При цьому послалася, що вони ж не беруть участі в утриманні будинку та не сплачують комунальні платежі, втратили інтерес до цього житла. А тому, з огляду на ст. 405 ЦК України (член сім`ї власника житла втрачає право користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік) просила позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримала повністю з вищезазначених підстав. Доповнила, що перешкод у проживанні в спірному будинку відповідачам не чинила, в категоричній формі останніх не виганяла, а лише попросила залишити місце проживання, коли дізналась про отримання відповідачем ОСОБА_3 кредиту в сумі 32 000 грн., який вона, позивач, потім особисто погасила, продавши все своє господарство. Зазначила, що відповідачі мають можливість зареєструватись в іншому житлі, так як відповідач ОСОБА_2 придбала та є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 , в якому останні вже проживають два роки, однак, не хочуть у ньому зареєструватись, так як відповідач ОСОБА_3 взяв у банку новий великий кредит, Послалася, щореєстрація відповідача ОСОБА_2 цьому ж будинку відбулася без її, позивача, згоди, про що свідчить відсутність відмітки про реєстрацію ОСОБА_2 у будинковій книзі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали, пославшись, що спірний будинок є їх єдиними місцем проживання, в ньому знаходяться їх особисті речі та майно (трудова книжка ОСОБА_2 , занавіска, меблі інструменти, різні ключі, сховані гроші). Причиною ж їх не проживання, з жовтня 2017 року по теперішній час, у спірному будинку є непорозуміння з позивачем по справі, яка чинить спротив щодо її проживання та користування вказаним житловим приміщенням, замикає його на замок, ключів від якого вони не мають. Доповнили, що на даний час вони не мають можливості зареєструватись у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживають зараз, оскільки повністю ще за нього не розрахувались.

Вони ж, на виконання судом під час підготовчого судового засідання вимог ст. 197 ЦПК України, щодо роз`яснення учасникам справи (відповідачам), обставин, що входять до предмета доказування (відсутність по місцю проживання понад 1 рік без поважних причин) та які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи, посилалися що мають намір довести, що причинами не проживання їх у спірному будинку стали обставини вчинення спротиву проти цього позивачем, пошкодження нею ж їх особистих речей та майна, що залишилися у будинку, про що зобов`язалися надати на розгляд справи по суті відповідні їх звернення до прокуратури та поліції.

Під час судового розгляду заявлені докази відповідачами подані не були, клопотання про їх витребування судом, з посиланням на докази неможливості подання таких самостійно (відмова уповноваженого органу, тощо), не заявлялися.

У судове засідання 20.10.2020 року відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про час та місце його проведення повідомлялася належним чином (розписка про повідомлення по розгляд справи відібрана після закінчення судового засідання секретарем с/з, в якій наявна відмітка про відмову останньої від підпису в ній).

У судове засідання 20.10.2020 року відповідач ОСОБА_3 не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, (розписка про повідомлення по розгляд справи відібрана після закінчення судового засідання секретарем с/з ).

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.3 цього кодексу - якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою

За такого, враховуючи неявку в судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, з заявами на адресу суду не зверталися, та з огляду на те, що відповідачі були присутні в попередніх судових засіданнях, давали пояснення по суті справи, та враховуючи що в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, яка перебуває в провадженні суду ще з липня 2019 року, визнав за можливе провести судове засідання за відсутності нез`явившихся осіб.

Дослідивши наявні по справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини:

-позивач ОСОБА_1 є одноосібним власником житлового будинку АДРЕСА_1 (свідоцтво про право особистої приватної власності на будівлю, видане виконкомом Врадіївської селищної ради депутатів трудящихся від 06.04.1993 року, за реєстровим № 3901, показання позивача ОСОБА_1 в якості свідка);

-відповідач ОСОБА_3 , являється онуком позивача ОСОБА_1 та зареєстрований у спірному будинку по АДРЕСА_1 (показання позивача та відповідачів в якості свідка, будинкова книга по АДРЕСА_1 );

-відповідач ОСОБА_2 являється донькою позивача ОСОБА_1 та зареєстрована у спірному будинку по АДРЕСА_1 (показання позивача та відповідачів в якості свідка, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_2 за яким встановлена особа відповідача під час судового розгляду та в якому наявна відмітка про реєстрація позивача по АДРЕСА_1 );

-10.01.2018 року за результатами обстеження місця проживання ОСОБА_1 було встановлено, що по АДРЕСА_1 зареєстровані та фактично проживають ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_4 . Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживають окремо від них з жовтня 2017 року, участі в утриманні будинку не беруть, ведуть окреме домашнє господарство (акт обстеження складений депутатом селищної ради 10.01.2018р., показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 );

-04.06.2018 року в ході повторного обстеження місця проживання ОСОБА_1 було встановлено, що по АДРЕСА_1 зареєстровані та фактично проживають ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_4 . Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживають окремо від них з жовтня 2017 року, участі в утриманні будинку не беруть, ведуть окреме домашнє господарство (акт обстеження складений депутатом селищної ради 04.06.2018р., показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 );

- 24.06.2019 року за результатами повторного обстеження місця проживання ОСОБА_1 було встановлено, що по АДРЕСА_1 зареєстрована та фактично проживає ОСОБА_1 . ОСОБА_3 проживає окремо від неї з жовтня 2017 року. Також було встановлено відсутність у будинковій книзі запису про реєстрацію за даною адресою ОСОБА_2 , та що в момент складання акту дана особа в будинку не проживає (акт обстеження складений депутатом селищної ради, у присутності двох свідків, від 24.06.2019р., довідка №2792 від 24.06.2019р.);

- восени 2017 року позивач самостійно, з використанням гужового транспорту ОСОБА_7 , перевезла речі та меблі відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до місця їх нового проживання. Особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачам у вказаному будинку немає (показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , показання позивача в якості свідка);

- протягом останніх двох років відповідачі не мешкають по місцю реєстрації. Вселитись за місцем реєстрації відповідачі не намагались (показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 );

При прийнятті рішення суд керується:

Вимогами статті 47 Конституції України, що держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 4 статті 9 ЖК УРСР також передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319,321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другійстатті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідача вселилися у спірний будинок як члени сім`ї власника будинку (донька та онук).

За приписами ст.81 ЦК України, - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В підтвердження існування перешкод для проживання в спірному житлі відповідачі посилалася на те, що позивач вигнала їх з будинку у 2017 році, та замкнула все на замки, ключів від яких у них не було.

Однак рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання - без встановлення відповідних фактів. Та за недоведеності заявлених фактів щодо звернення відповідачів до позивача з вимогою надання ключів від спірного житла, чи звернення з цього питання до відповідних органів такі заперечення не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Інших доказів поважності непроживання відповідачів у спірному будинку, та на підтвердження обставин того, що відповідачі цікавляться спірним житлом, збереженням з ним будь-якого зв`язку, матеріали справи не містять, зокрема, з позовами про усунення перешкод в користуванні квартирою чи про вселення до неї, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 також не зверталися.

Вони ж, на виконання судом під час підготовчого судового засідання вимог ст. 197 ЦПК України, щодо роз`яснення учасникам справи (відповідачам), обставин, що входять до предмета доказування (відсутність по місцю проживання понад 1 рік без поважних причин) та які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи, посилалися що мають намір довести, що причинами не проживання їх у спірному будинку стали обставини вчинення спротиву проти цього позивачем, пошкодження нею ж їх особистих речей та майна, що залишилися у будинку, про що зобов`язалися надати на розгляд справи по суті відповідні їх звернення до прокуратури та поліції.

Під час судового розгляду заявлені докази відповідачами подані не були, клопотання про їх витребування судом, з посиланням на докази неможливості подання таких самостійно (відмова уповноваженого органу, тощо), не заявлялися.

Не наведено відповідачами і жодної обставини яка би свідчила про труднощі їх спільного поживання з позивачем, з підтвердженням їх належними та допустимими доказами.

Таким чином, відповідачі тверджень позивачки та наданих нею письмових доказів, якими підтверджено непроживання їх у спірному житлі без поважних причин, не спростували та не надали жодного належного та достовірного доказу, який би давав підстави вважати що втрата ними правового зв`язку з житлом пов`язана з певними поважними причинами.

За такого, суд вважає доведеним, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не проживають у спірній квартирі з жовтня 2017 року, залишили квартиру добровільно, витрат на її утримання не несуть, до правоохоронних органів щодо захисту своїх прав чи інтересів або з позовом про усунення перешкод у користуванні спірним приміщенням (вселення) до суду не звертались, та враховуючи, що причини їх відсутності більше року у спірній квартирі є неповажними, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання їх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

Доводи відповідачів про те, що єдиним зареєстрованим їх місцем проживання є адреса спірного будинку, власного житла вони не мають, суд не приймає, оскільки відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації, чим обмежують право позивача на вільне володіння та розпорядження спірним житловим приміщенням.

Щодо посилань позивача на здійснення реєстрації відповідача ОСОБА_2 у спірному будинку без її, позивача, згоди, про що свідчить відсутність відповідного запису у будинковій книзі, то суд не бере їх до уваги, оскільки відповідно до п. п. 1.2, 1.3, 2.2, «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» №z2109-12, в редакції станом на день реєстрації відповідачів у спірному будинку (2015р.) відомості про місце проживання та місце перебування особи вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - паспортний документ), довідки про звернення за захистом в Україні. Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС ) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС ) у день подання особою документів. Для реєстрації місця проживання особа подає до територіального підрозділу ДМС, документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання.

При цьому зазначеним нормативно-правовим актом не передбачено необхідності ведення громадянами будинкових книг, а тому наявність чи відсутність запису про реєстрацію місця проживання особи в такій не спростовує факту реєстрації відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у спірному будинку.

До того ж в ході судового засідання, під час встановлення особи відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за наданими ними ж, паспортами Громадянина України, було встановлено наявність відмітки про місце їх реєстрації саме по АДРЕСА_1 .

Щодо наданої позивачем виписки по картці Приватбанк № НОМЕР_1 , як на підтвердження взяття відповідачем ОСОБА_3 кредиту, та виплати цього кредиту саме позивачем, то суд не бере її до уваги, оскільки суд розглядає справи лише в межах позовних вимог, якими в даному випадку є усунення перешкод у користування житловим будинком шляхом визнання осіб такими що втратили право користування ним. До того ж з вказаної виписки неможливо ідентифікувати особу якій належить картка на яку позивачем здійснювалися регульні платежі.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та думку позивача, суд покладає на відповідачів обов`язок по відшкодуванню судових витрат по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп., в рівних частинах з кожного.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-275,279, 280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану по АДРЕСА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - будинком АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., що становить по 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. з кожного.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Фасій