Провадження № 2/947/3359/20
10.11.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Васильків Олени Василівни,
секретаря судового засідання - Завальнюк Катерини Володимирівни,
15.07.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПрАТ "СК "ЕККО" на користь позивача грошові кошти в розмірі 9776,37 доларів США, за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення, з яких: 8486,00 доларів США - викупна сума; 226 доларів США - 3% річних; 1064,37 доларів США - пеня за прострочку виконання зобов`язання, а також 2500 грн. - витрати на правову допомогу.
Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 533, 549, 611 ЦК України.
Ухвалою від 21.07.2020 року провадження по справі відкрито.
Матеріали справи містять заяву позивача, в якій позивач зазначає що вимоги підтримує, просить справу слухати за відсутності сторони позивача.
Представник відповідача повторно до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ
В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що між сторонами 01.04.2004 року було укладено договір добровільного страхування життя строком на 20 років, а саме до 31.03.2024 року. В період дії договору позивач вчасно та в повному обсязі виконував умови даного договору. 12.09.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове розірвання договору, а страховик зобов`язаний був здійснити виплату викупної суми до 01.04.2017 року. Так, як відповідачем порушено умови договору в частині повернення викупної суми, позивач змушений звернутись до суду.
Сторона відповідача будь-яких заяв стосовно заявлених позивачем вимог до суду не надала, до судового засідання представник не з`явився.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як встановлено судом, 01.04.2004 року в м.Києві між ОСОБА_1 та ЗАО «ЕККО» було укладено договір добровільного страхування життя за №0006-0404/R /а.с.11-15/.
Згідно Додатку №1 до полісу №0006-0404/R встановлена викупна сума на 01.04.2017 року, а саме 8486 доларів США.
Судом досліджено письмову заяву ОСОБА_1 відносно дострокового припинення дії договору добровільного страхування життя від 09.09.2016 року /а.с.8/.
Вказана заява була надіслана відповідачу згідно рекомендованого повідомлення /а.с.7/.
Судом досліджено завірену копію квитанцій про сплату страхових внесків позивачем /а.с.16-21/.
IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ
Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Дослідивши надані позивачем докази, а саме договір страхування з додатками, суд приймає до уваги заявлені позивачем вимоги як такі, що обгрунтовані, та знайшли своє підтвердження в повному обсязі.
Згідно ст. 6 ЗУ «Про страхування» страхування життя - це вид особистого страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначається правилами страхування, що встанолюється страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Вимоги ч. 1 ст. 16 цього Закону встановлюють, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
У відповідності до Поліса страхування життя та здоров`я за программою ЕККО-ЛАЙФ №0006-0404/R параграфом 9 передбачено, що ОСОБА_1 має право розірвати договір страхування в будь-який час в письмовій формі. Розірвання договору вступає в силу по закінченню періоду страхового року. Після розірвання договору ОСОБА_1 отримує, якщо вона є в наявності викупну суму.
Викупна сума на період розірвання договору становить 8486 доларів США.
Суд вважає, що правовідносини між сторонами на підставі договору добровільного страхування життя, є грошовим зобов`язанням.
Згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди, у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.
Суд погоджується з розрахунком позивача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та розрахунку пені.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.
VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням задоволення позовних вимог та звільнення від сплати судового збору ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
В позовних вимогах позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ПАТ «СК «ЕККО» судові витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частиною 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження судових витрат стороною позивача до суду надано: договір про надання правової допомоги від 14.07.2020 року; додаток до договору про надання правової допомоги від 14.07.2020 року; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу(акт виконаних робіт).
Враховуючи, що на підтвердження понесення судових витрат у вказаному розмірі стороною позивача надані належні докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 533, 610, 611, 625, 629 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Повний текст заочного рішення суду складено 17.11.2020 року.
Суддя Васильків О. В.