Справа № 740/5275/19
Провадження № 2/740/260/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді - Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря - Дьоміної Н.А.,

з участю: позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Дорошенка Г.М.,

представника відповідача КВНЗ «Ніжинський колледж культури і мистецтв ім. М.Заньковецької» - Самойленко В.С.,

третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Дорохіна В.Г. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до комунального вищого навчального закладу «Ніжинський коледж культури і мистецтв імені Марії Заньковецької» Чернігівської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - директор комунального вищого навчального закладу «Ніжинський коледж культури і мистецтв імені Марії Заньковецької» Дорохін Володимир Гранлісович, про визнання незаконним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просить поновити строк для звернення до суду, визнати незаконним та скасувати наказ КВНЗ «Ніжинське училище культури і мистецтв імені Марії Заньковецької» (далі - училище) Чернігівської обласної ради вiд 07 червня 2017 року №83 «Про зміну діючих умов праці», а також стягнути з відповідачана її користь понесенi нею витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 1985 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем за безстроковим трудовим договором.

07 червня 2017 року директором училища Дорохіним В.Г. було винесено наказ №83 «Про зміну діючих умов праці», яким попереджено всіх викладачів та працівників училища про зміни діючих умов праці з 01 вересня 2017 року і про переведення всього працюючого складу на контрактну форму роботи в період з 01.09.2017 по 01.10.2017.

Вважає цей наказ незаконним i таким, що підлягає скасуванню, оскільки Закон України «Про освіту» від 05.09.2017 не передбачає укладення контрактів з викладачами. Крім того, в пункті 5.3.7 Галузевої угоди між Міністерством освіти і науки та ЦК Профспілки працівників освіти і науки України на 2016-2020 роки приписано не допускати переукладення безстрокового трудового договору на строковий з ініціативи власника крім наукових та науково-педагогічних працівників. В п.6.1 колективних договорів від 14.02.2017 та 21.03.2018, укладених адміністрацією КВНЗ «Ніжинський коледж культури і мистецтв імені Марії Заньковецької» та профспілковим комітетом коледжу, передбачено, що адміністрація зобов`язується укладати саме трудові договори з працівниками.

Відповідач попередив, що у разі відмови від укладення контракту безстроковий трудовий договір буде припинено на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, тому вона змушена була підписати контракт, проте, вона, як голова профкому, тривалий час намагалася в досудовому порядку врегулювати спір шляхом переконання відповідача скасувати спірний наказ, але відповідач, грубо порушуючи трудове законодавство, ніяким чином не реагує на її заперечення, тому вона звернулася з цим позовом до суду.

Вважає, що строк для оскарження наказу №83 вiд 07 червня 2017 року «Про зміну діючих умов праці» пропущений нею з поважних причин, а тому просить суд поновити його.

12 листопада 2019 року відповідач - КВНЗ «Ніжинський коледж культури і мистецтв імені Марії Заньковецької» надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що наказом КВНЗ вiд 07 червня 2017 року №83 працівників коледжу було переведено на контрактну форму роботи в період з 01.09.2017 по 01.10.2017. З цим наказом належним чином та в установлені строки були ознайомлені працівники, включаючи і ОСОБА_1 , що підтверджується її підписом.

Підставою для видачі вказаного наказу стала перевірка діяльності коледжу комісією Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації від 24.03.2017, яка рекомендувала перевести весь працюючий персонал коледжу на контрактну форму роботи.

01 вересня 2017 року ОСОБА_1 підписала контракт №52 про роботу на посаді викладача культурологічних дисциплін строком з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2018 року.

Крім того, під час дії цього контракту на підставі заяви ОСОБА_1 було видано наказ про переведення її з посади викладача на посаду методиста за 14 тарифним розрядом з 02.10.2017 на умовах контракту, на підставі якого з нею був укладений новий контракт.

З посиланням на ст.233 КЗпП у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити повністю.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позов і пояснила, що вважає наказ вiд 07 червня 2017 року №83 «Про зміну діючих умов праці» таким, що винесений з рядом порушень, а саме: без погодження з професійною спілкою працівників культури України; порушено умови договору, укладеного між КВНЗ «Ніжинський коледж культури і мистецтв ім.Заньковецької» та профспілковим комітетом коледжу; відсутність заяви-згоди на переведення, тобто порушено процедуру переведення на контрактну форму.

Всі викладачі зрозуміли про порушення своїх прав після неодноразових звернень до професійних спілок та управління Держпраці, а вона, як обраний 19 квітня 2019 році голова профспілкового комітету коледжу, вирішила перша звернутися з цим позовом, хоча з жовтня 2019 року по теперішній час вона працює методистом не за контрактом.

З оскаржуваним наказом вона була ознайомлена в червні 2017 року.

Представник відповідача - КВНЗ «Ніжинський коледж культури і мистецтв імені Марії Заньковецької» Чернігівської обласної ради - Самойленко В.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивачкою не наведено поважних причин пропуску тримісячного строку звернення до суду, передбаченого ст.233 КЗпП України. З наказом від 07.06.2017 позивачка ознайомлена в червні 2017 року, що підтверджується її власноручним підписом в додатку до наказу під №77.

01.09.2017 позивачка добровільно уклала контракт, під час дії якого 02.20.2017 ОСОБА_1 написала заяву про переведення її з посади викладача на посаду методиста за 14 тарифним розрядом з 02.10.2017 на умовах контракту і згідно наказу №175 від 02.10.2017 «Про переведення», який нею не оскаржується, її будо переведено на посаду методиста і укладено контракт відповідно до її заяви, а з жовтня 2019 року позивачка працює без укладення контракту. За таких підстав, вважає, що наказ №83 від 07.06.2017 «Про зміну діючих умов праці» вже виконаний, так як він діяв в період з 01.09.2017 по 01.10.2017, не зачіпає інтересів позивачки і предмет спору відсутній, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа - директор КВНЗ «Ніжинський коледж культури і мистецтв імені Марії Заньковецької» Чернігівської обласної ради - Дорохін В.Г. в судовому засіданні вважав за необхідне відмовити в задоволенні позову, пояснивши, що в квітні місяці 2017 року працівники коледжу, в тому числі і позивачка ОСОБА_1 , належним чином і у встановлені терміни, були повідомлені про зміну істотних умов праці. Жодних скарг, звернень від працівників навчального закладу не надходило. Попереджень про звільнення у разі відмови від укладення контракту не висловлювалось і контракт позивачкою було укладено добровільно, а згідно поданої нею заяви від 02.10.2017 її було переведено на іншу посаду - методистом за умовах контракту. Вважає, що зі сторони КВНЗ «Ніжинський коледж культури і мистецтв імені Марії Заньковецької» Чернігівської обласної ради порушень не було, предмет спору відсутній, оскільки оскаржуваний наказ вже виконано і він ніяк не впливає на права та обов`язки позивачки, відбулося переведення на іншу посаду, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що під час роботи у відповідача виконувала обов*язки голови первинної профспілкової організації училища. Наказ КВНЗ «Ніжинське училище культури і мистецтв імені Марії Заньковецької» Чернігівської обласної ради вiд 07 червня 2017 року №83 «Про зміну діючих умов праці» з профспілковим комітетом не погоджувався і вона ввадає його незаконним, оскільки також була переведена на умови роботи за контрактом на один рік, по спливу строку якого була звільнена.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши усі докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.263 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем КВНЗ «Ніжинський коледж культури і мистецтв імені Марії Заньковецької» Чернігівської обласної ради.

Наказом директора КВНЗ «Ніжинське училище культури і мистецтв імені Марії Заньковецької» Чернігівської обласної ради Дорохіна В.Г. від 07 червня 2017 року №83 переведено весь працюючий склад на контрактну форму роботи в період з 01.09.2017 по 01.10.2017 (а.с.9).

Згідно списку у додатку до наказу №83 ОСОБА_1 ознайомлена з наказом, про що свідчить її власноручний підпис під №77.

01 вересня 2017 року між КВНЗ «Ніжинське училище культури і мистецтв імені Марії Заньковецької» Чернігівської обласної ради в особі директора Дорохіна В. Г. та ОСОБА_1 укладено строковий контракт №52 про прийняття на роботу на посаду викладача культурологічних дисциплін строком з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2018 року.

02 жовтня 2017 року від позивачки надійшла заява про переведення її з посади викладача культурологічних дисциплін на посаду методиста за 14 тарифним розрядом з 02 жовтня 2017 року на умовах контракту.

На підставі вказаної заяви позивачки було видано наказ №175 від 02.10.2017 про переведення ОСОБА_1 на посаду методиста на умовах контракту з 02 жовтня 2017 року по 01 жовтня 2018 року та укладено контракт №168 від 02 жовтня 2017 року. Вказану посаду вона обіймає до теперішнього часу і по спливу строку контракту в жовтні 2019 року працює на умовах безстрокового трудового договору.

На час звернення позивачки до суду 22 жовтня 2019 року з цим позовом оскаржуваний нею наказ №83 від 07 червня 2017 року про переведення всього працюючого складу на контрактну форму роботи було виконано, оскільки в наказі зазначався строк його дії - це період з 01.09.2017 по 01.10.2017.

Відповідно до вимог статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08 серпня 2018 року у справі № 757/19004/15-ц, суд, посилаючись на положення статей 233, 234 КЗпП України, зазначив, що поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.

Згідно вимог ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, таких обставин у справі не встановлено, позивачкою не надано доказів поважних причин пропуску тримісячного строку на звернення до суду з позовом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 стало відомо про наказ від 07 червня 2017 року «Про зміну діючих умов праці» - в червні 2017 року, оскільки у додатку до наказу міститься її особистий підпис під №77 і що вона сама не заперечує (а.с.59-61)

Досліджені письмові докази підтверджують обізнаність позивачки з опорюваним нею наказом та фактичну згоду на укладення строкового контракту на виконання вказаного наказу.

Суду не надано доказів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1 обставин, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду.

Враховуючи викладене, позивачка, звертаючись до суду з позовом 22 жовтня 2019 року, пропустила встановлений статтею 233 КЗпП Українитримісячний строк звернення до суду із таким позовом без поважних причин, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.233, 234 КЗпП України, ст.2, 76-81, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального вищого навчального закладу «Ніжинський коледж культури і мистецтв імені Марії Заньковецької» Чернігівської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - директор комунального вищого навчального закладу «Ніжинський коледж культури і мистецтв імені Марії Заньковецької» Дорохін Володимир Гранлісович, про визнання незаконним та скасування наказу №83 від 07.06.2017 «Про зміну діючих умов праці» відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15 п.п.15.5 перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Т.Г. Ковальова