У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Смоляра О.А.

при секретарі Зарубі Н.М.

представник позивача Яцюка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаньйон фінанс» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Черкаського районного суду Черкаської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаньйон фінанс» про захист прав споживачів.

29.07.2020 року від представника «Компаньйон фінанс» до суду надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, яке мотивоване тим, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15.01.2020 р. позовні вимоги ТОВ «Компаньйон фінанс» до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Компаньйон фінанс» було відмовлено. Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 27.05.2020 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення суду від 15.01.2020 р. без змін. Тобто набрало законної сили рішення Черкаського районного суду Черкаської області, яке було ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той саме предмет і з тих самих підстав.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення даної заяви заперечив, оскільки спір не є тотожним, так як позивач звертається до суду з позовом, в якому вказує інші підстави, ніж у цивільній справі №707/679/19.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте в своїй заяві від 29.07.2020 р. просив суд розгляд справи проводити без його участі.

Заслухавши представника позивача, дослідивши клопотання про закриття провадження та матеріали, додані до нього, суд приходить наступного висновку.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року в справі №640 /7778/18 (провадження №61-48585св18).

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Верховний суд в постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19 роз`яснив, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Як встановлено в судовому засіданні, як на підставу своїх вимог в даній справі, позивач посилається на п.8.1 Договору, укладеного між сторонами, згідно якого відповідач нараховував одночасно пеню, штраф та підвищену процентну ставку за одне правопорушення несвоєчасне виконання одного визначеного зобов`язання щодо своєчасності повернення суми кредиту, що порушує вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про споживче кредитування», та Цивільного кодексу України.

Тоді, як в справі №707/679/19, яка була розглянута Черкаським районним судом Черкаської області 15 січня 2020 року, в зустрічному позові ОСОБА_1 вказував на інші правові підстави що в порушення вимог статті 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» відповідачем не було надано позивачу повної, доступної, достовірної інформації стосовно умов Договору, а також те, що кредитний договір, який було укладено в електронній формі, суперечить ЗУ «Про електронну комерцію» та ЗУ «Про споживче кредитування».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави позову у вже розглянутій цивільній справі та в справі, яка на даний час перебуває в провадженні Черкаського районного суду Черкаської області не є ідентичними, оскільки спір між сторонами у справах виник з різних правових підстав, а тому підстав для закриття провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.259, п.3 ч.1 ст.255 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаньйон фінанс» Єнчевої Олени Олександрівни про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаньйон фінанс» про захист прав споживачів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 02 листопада 2020 року.

Суддя: О. А. Смоляр