Справа № 308/6537/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря судового засідання Торчинович Н.М., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 27.02.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 02.03.2020 року.

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, відповідно якої позивач просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати.

Позов обґрунтовує тим, що 31.10.2002 року між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ») та ОСОБА_2 відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №737, підтверджується свідоцтвом про одруження від 31.10.2002 серії НОМЕР_1 .

Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Позивач зазначає, що протягом останніх декількох років стосунки між нею та відповідачем поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникали сварки, ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Примирення та збереження шлюбу між вважає неможливим.

Вказує, що між сторонами досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні та вихованні дітей того з батьків, хто проживатиме окремо, спору щодо поділу майна немає.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До позовної заяви долучено письмову заяву позивача, у якій остання просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав через канцелярію суду клопотання, у якому зазначив, що просить розглянути справу за його відсутності, ухвалити рішення про розірвання шлюбу в підготовчому судовому засіданні.

За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, зважаючи на клопотання відповідача, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 31.10.2002 між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ») та ОСОБА_2 відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №737, підтверджується свідоцтвом про одруження від 31.10.2002 серії НОМЕР_1 .

Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Між сторонами досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні та вихованні дітей того з батьків, хто проживатиме окремо, спору щодо поділу майна немає.

Судом встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, а фактично шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально.

Відповідач у клопотанні від 22.10.2019 надав згоду на розірвання шлюбу, фактично визнав позовні вимоги.

Згідно з ч.3 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються.

З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При чому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Судом встановлено, що між сторонами, як подружжям, втрачено взаєморозуміння, у них відсутні спільні інтереси та немає бажання на подальше спільне життя. Сторони втратили взаємні почуття любові та поваги, між ними відсутні взаємодопомога та підтримка, тобто те, що є правовою основою шлюбу.

Оскільки сторони не змогли зберегти сім`ю та не бажають цього робити, суд вважає, що подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам, як позивача, так і відповідача, тому постановляє рішення про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу.

Таким чином, з`ясовані у справі обставини свідчать, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що мають істотне значення, даний шлюб існує формально, а тому його слід розірвати.

Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище.

В позовній заяві позивач, крім іншого, просила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_1 », тому дану вимогу також слід задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути, понесені останньою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 76, 141, 200, 206, 265, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбузадовольнити.

Шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області 31.10.2002 між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ») та ОСОБА_2 , за актовим записом №737, - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_1 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768, 40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 від 02.12.2002, виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош