Єдиний унікальний номер 234/604/16-ц
Номер провадження 22-ц/804/452/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 березня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Канурної О.Д.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 11 листопада 2019 року про повернення заяви, постановлену судом у складі головуючого судді Лутая А.М. в місті Краматорську Донецької області, у справі номер 234/604/16-ц за заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову, заінтересована особа: ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

До Краматорського міського суду Донецької області звернувся АТ КБ «Приватбанк» із заявою про забезпечення позову, заінтересована особа: ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_1 протягом тривалого часу не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 16977,60 грн.

Вважає, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Просив накласти арешт на житловий будинок загальною площею 33,40 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 11 листопада 2019 року заяву АТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову, заінтересована особа: ОСОБА_1 , - повернуто заявнику.

Із вказаною ухвалою не погодився заявник АТ КБ «Приватбанк», подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 11 листопада 2019 року про повернення заяви АТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову та прийняти нову ухвалу про задоволення заяви.

Доводами апеляційної скарги наведено, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, винесеною з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що право або обов`язок застосовувати зустрічне забезпечення надано саме суду.

Зазначення у заяві про забезпечення позову пропозиції щодо зустрічного забезпечення не є обов`язком заявника, оскільки вид зустрічного забезпечення у разі процесуальної необхідності визначається судом, ухвала суду не містить посилання на обставини у справі, які є підставою для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено

повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 18 січня 2016 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 16977,60 грн (а.с. 1).

25 квітня 2016 року Краматорським міським судом Донецької області ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 16977,60 грн та судовий збір в розмірі 1378,00 грн (а.с. 6).

16 жовтня 2019 року ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 15 квітня 2016 року заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 16977,60 грн та судовий збір в розмірі 1378,00 грн скасовано, справу призначено до розгляду (а.с. 24-26).

4 листопада 2019 року АТ КБ «Приватбанк», зазначивши заінтересованою особою ОСОБА_1 , подав до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок загальною площею 33,40 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження (а.с. 32).

Повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником АТ КБ «Приватбанк» порушено вимоги ст. 151 ЦПК, а саме: заява не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися в повній мірі не можна, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України, передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині п`ятій статті 153 ЦПК України визначено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені частиною третьою статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року (провадження № 61-11274 св 18).

Враховуючи наведене правило процесуального закону, суд має право, однак не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичними, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви (заяви) або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Апеляційним судом встановлено, що позивач АТ КБ «Приватбанк» у справі є юридичною особою, місцезнаходження якої зареєстровано на території України. В 2016 році позивач звертався до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Рішенням суду першої інстанції від 25 квітня 2016 року позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в певному розмірі та судові витрати. 16 жовтня 2019 року наведене вище судове рішення скасоване.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що з 25 квітня 2016 року - часу ухвалення заочного судового рішення по день подання заяви про забезпечення позову - 4 листопада 2019 року майновий стан відповідача чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, або його дії направлені на відчуження майна з метою уникнення від обов`язку по сплаті заборгованості за кредитом.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

АТ КБ «Приватбанк» просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок загальною площею 33,40 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

З позовної заяви вбачається, що ціна позову про стягнення заборгованості за кредитним договором становить 16977,60 грн.

Враховуючи наведене та наявні докази, апеляційний суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, тому відсутні підстави для накладення арешту на житловий будинок загальною площею 33,40 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не перевірив всіх обставин справи, помилково дійшов формального ставлення щодо заявлених вимог про забезпечення позову та повернув заяву, тому судове рішення підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 11 листопада 2019 року про повернення заяви - скасувати.

В задоволенні заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову, заінтересована особа: ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 2 березня 2020 року.

Суддя: