Постанова

Іменем України

25 лютого 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/4575/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України

від 12 грудня 2019 року

в складі судді Оладько С.І.

у справі №367/9631/19 Ірпінського міського суду Київської області

за поданням старшого державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Кушніренко В.В.

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 ,

стягувач - ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року старший державний виконавець Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Бучанський МВ ДВС ГТУЮ у Київській області, Відділ) Кушніренко В.В. звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з вищевказаним поданням.

Державний виконавець, посилаючись на те, що боржнику відомо про ухвалене судом рішення, а також боржник обізнаний про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання даного судового рішення, однак на виклики державного виконавця систематично не з`являється, своїх боргових зобов`язань за рішенням суду не виконує, що свідчить про ухиляння від виконання рішення суду, просив тимчасово обмежити боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документу.

Ухвалою Ірпінського міськогосуду Київської області від 12 грудня 2019 року в задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, стягувач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги факт ухилення боржника від виконання рішення суду, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Зазначав, що про здійснення державним виконавцем виконавчих дій з виконання рішення суду боржнику достовірно відомо, однак останній різноманітними способами ухиляється від виконання судового рішення, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження. Обізнаність боржника про здійснення виконавчих дій підтверджується тим, що його представник знайомився з матеріалами справи, проте жодних дій щодо виконання рішення боржник не вчиняє, борг не сплачує, а також не оскаржує дій державного виконавця з відкриття виконавчого провадження, накладення арештів на рухоме та нерухоме майно.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12.12.2019 та ухвалити нове судове рішення про задоволення подання державного виконавця.

Державний виконавець та боржник своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Представник стягувача - ОСОБА_4. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній.

Бучанський МВ ДВС ГТУЮ у Київській області належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Боржник ОСОБА_2 , належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Відповідно до ч. 4 ст. 441, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з'явилися в судове засідання, та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника стягувача Щербини Л.А., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не доведено факту ухиляння боржника від виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.

Звертаючись до суду з поданням державний виконавець, як на підставу ухиляння боржника від виконання рішення суду, зазначив, що з дати відкриття виконавчого провадження жодних дій щодо виконання рішення суду боржником не вчинено, на прийом до державного виконавця боржник систематично не з'являється.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

За приписами частин 1статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч. 3 ст. 441 ЦПК України).

Приписи наведених положень закону вказують на те, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, та від яких особа ухиляється, є підставою для обмеження такої особи у праві виїзду за межі України.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Про ухиляння боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити не виконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 19 Закону.

Зокрема, про ухиляння боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків свідчать наступні дії: вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, установлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; несвоєчасне з`явлення за викликом державного виконавця; неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Отже, діючим законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов`язання за судовим рішенням не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві виїзду боржника за межі України, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

На момент звернення державного виконавця до суду з поданням факт ухиляння боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів справи.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на виконанні у Бучанському МВ ДВС ГТУЮ у Київській області з 05 червня 2019 року перебуває виконавче провадження №59290394 з примусового виконання виконавчого листа 759/8513/16-ц, виданого 08.06.2018 Святошинським районним судом м. Києва на підставі рішення цього ж суду від 20.02.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 768 468,10 грн.

Згідно супровідних листів №4264 та №4265 від 05 червня 2019 року державним виконавцем Бучанського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Дихніч В.І. направлено боржнику ОСОБА_2 копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.06.2019 та копію постанови від 05.06.2019, винесену в ході виконавчого провадження (а.с. 5, 8).

В цей же день - 05.06.2019 державним виконавцем Бучанського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Дихніч В.І. винесено постанову про арешт майна боржника та постанову про стягнення виконавчого збору (а.с. 9-11).

05 липня 2019 року представник боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до Відділу із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №59290394 (а.с. 12-14).

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно зазначив в ухвалі, що долучені державним виконавцем до подання копії матеріалів виконавчого провадження не підтверджують про ухиляння боржника від виконання рішення суду.

Дійсно, матеріали справи не містять доказів, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, зокрема: не прибув до виконавця на його виклик; на вимогу виконавця не надав своєчасно у строк, встановлений виконавцем, відомості про свої доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах та пояснень стосовно причин невиконання рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що боржнику достовірно відомо про наявність відкритого виконавчого провадження та ним не оскаржувалися дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження, накладення арештів на майно боржника, не свідчить про ухиляння останнього від виконання рішення суду.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення подання.

До того ж, суд також правильно зазначив в мотивувальній частині ухвали, що у відповідності до приписів ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Посилання в апеляційній скарзі, що розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки згідно ч. 4 ст. 441 ЦПК України подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України суд розглядає негайно без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Про можливість розгляду подання за відсутності учасників справи судом зазначено в мотивувальній частині ухвали. В свою чергу розгляд судом подання без участі державного виконавця не призвело до неправильного вирішення питання, а тому не може бути підставою для скасування ухвали.

Фактично доводи апеляційної скарги за своїм змістом є доводами подання, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, судом першої інстанції вирішено з дотриманням вимог закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай