ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетрвоська від 07 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ПАТ «БМ Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 3-4).

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «БМ Банк» 04.12.2012 року було укладено договір № 318494-IS про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки та встановлення кредитного ліміту, згідно з яким, остання отримала на умовах, визначених кредитним договором, грошові кошти у розмірі 15 000 грн. на споживчі потреби, зі сплатою 30,99 % річних, а у разі прострочення сплати кредиту - 50 % річних, з терміном остаточного повернення кредиту 03.12.2014 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач несвоєчасно здійснював погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 13.03.2017 року за кредитним договором від 04.12.2012 року, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «БМ Банк» рахується заборгованість на загальну суму 31 954 грн. 63 коп., яку просить стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2015 року заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі (а.с. 40-42).

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2015 року (а.с. 48-49, 55-56).

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 березня 2017 року вищевказану заяву задоволено частково, скасовано заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2015 року, а справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. 65-66).

У березні 2017 року ПАТ «БМ Банк» було подано заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 77).

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетрвоська від 07 квітня 2017 року заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» заборгованість по кредитному договору в сумі 31 954 (тридцять одної тисячі дев`ятиста п`ятдесяти чотирьох) грн. 63 (шістдесят трьох) коп., яка складається з: простроченої суми заборгованості за кредитом у розмірі 14 186 (чотирнадцяти тисяч ста вісімдесяти шести) грн. 91 (дев`яноста однієї) коп.; процентів за прострочення кредиту у розмірі 11 835 (одинадцяти тисяч восьмиста тридцяти п`яти) грн. 14 (чотирнадцяти) коп.; прострочених процентів у розмірі 2 962 (двох тисяч дев`ятиста шістдесяти двох) грн. 58 (п`ятдесяти восьми) коп.; комісії за несвоєчасну оплату щомісячного платежу у розмірі 2 970 (двох тисяч дев`ятиста сімдесяти) грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с. 87-89).

ОСОБА_1 з рішенням суду не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені заявлених позовних вимог, посилаючись на порушення судом норми матеріального та процесуального права та пропуск строку позовної давності /а.с. 99-102/.

ПАТ «БМ Банк» не скористалось своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетрвоська від 07 квітня 2017 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи в повному обсязі заявлені позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не належним чином виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 318494-IS від 04.12.2012 року, у зв`язку з чим прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 31 954,63 грн, яка складається з: простроченої суми заборгованості за кредитом у рощзмірі 14 186,91 грн., процентів за прострочення кредиту у розмірі 11 835,14 грн., прострочених процентів у розмірі 2 962,58 грн. та комісії за несвоєчасну оплату щомісячного платежу у розмірі 2 970 грн.

Однак, колегія суддів не в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між ПАТ «БМ БАНК» та відповідачем 04 грудня 2012 року укладений договір № 318494-IS про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки та встановленням кредитного ліміту, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику рахунок № НОМЕР_1 та надав грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. зі сплатою 50,00% річних, строком до 03.12.2014 року (а.с. 9-14).

Відповідно до п. 3.1.4 Кредитного договору відповідач зобовязався у повному обсязі сплачувати суми всіх операцій, нарахованих процентів за користування кредитом, комісійних винагород, штрафних санкцій та інших платежів, які стали наслідком або виникли під час використання банківської платіжної картки, а також суми збитків, що понесені банком у результаті використання банківської платіжної картки.

Пунктом 2.4.1 кредитного договору передбачено, що не пізніше ніж через 15 календарних днів після закінчення кожного календарного місяця (календарний місяць визначено як розрахунковий період за цим договором) протягом строку дії кредитного ліміту, клієнт зобовязаний повернути 5 % від заборгованості за основним боргом на кінець розрахункового періоду, та сплатити всі нараховані за розрахунковий період проценти за користування кредитними коштами.

Згідно п. 2.4.4. кредитного договору протягом 45 календарних днів з дати виникнення заборгованості за основним боргом проценти на суму основного боргу розраховується за ставкою 0,01 % річних, виходячи з методу розрахунку процентів «факт/360».

Відповідно до п.п. 3.4.4., 3.4.5. кредитного договору, позивач має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, штрафних санкцій та інших платежів, що передбачені даним договором, а також відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок невиконання або неналежного виконання відповідачем умов даного договору, а відповідач зобов`язаний на першу вимогу повернути позивачу суму заборгованості за кредитом, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані позивачу у випадку, якщо відповідач порушує графік погашення, встановлений даним договором.

Відповідач умови кредитного договору № 318494-IS про відкриття і обслуговування банківського рахунку з видачею міжнародної платіжної картки та встановленням кредитного ліміту від 04.12.2012 року, належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 13.03.2017 року має заборгованість у розмірі 31 954 грн. 63 коп., яка складається із: прострочена сума заборгованості за кредитом у сумі 14 186, 91 грн., прострочена сума заборгованості за процентами у сумі 11 835, 14 грн., заборгованість за простроченими процентами у сумі 2 962, 58 грн., комісія за несвоєчасну оплату щомісячного платежу 2 970 грн.

На підтвердження суми заборгованості за кредитним договором позивачем надано до суду розрахунок заборгованості (а.с. 78-79).

Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України).

Згідно з ч. 4. ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем не виконано умови кредитного договору № 318494-IS про відкриття і обслуговування банківського рахунку з видачею міжнародної платіжної картки та встановленням кредитного ліміту від 04.12.2012 року та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню прострочена сума заборгованості за кредитом в розмірі 14 186,91 грн.

Щодо визначення розміру заборгованості по процентам, колегія суддів приходить до висновку, що в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 03 грудня 2014 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 03 грудня 2014 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у період не пізніше ніж через 15 календарних днів після закінчення кожного календарного місяця. Починаючи з 04 грудня 2014 року, відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на вказане позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відповідач не належно виконувала взяті на себе обов`язки в тому числі щодо повернення процентів за кредитом, а тому в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню частково враховуючи наступне.

Оскільки сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 03 грудня 2014 року включно, то колегія суддів приходить до висновку про можливість стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором №318494-IS про відкриття і обслуговування банківського рахунку з видачею міжнародної платіжної картки та встановленням кредитного ліміту від 04.12.2012 року, розраховану станом на 26.11.2014 року, а саме: 2 606,46 грн. - прострочена сума заборгованості за процентами; 1 042,42 грн. - заборгованість за штрафними процентами; 370,85 грн. - строкова сума заборгованості за процентами, а всього: 4 019,73 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами підлягає зміні.

Щодо позовних вимог про стягнення комісії, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України 16 листопада 2016 року у висновках за результатами розгляду справи № 6-1746цс16. Відповідно ж до ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з наведених норм колегія суддів приходить до висновком про відмову в задоволені позовних вимог в частині стягнення комісії, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Що стосується посилання відповідача в апеляційній скарзі щодо пропуску позивачем строків позовної давності, колегія суддів вважає доводи такими, що не підлягають задоволенню, оскільки клопотання про застосування строків позовної давності відповідачем в суді першої інстанції не заявлялось.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову особою, право якої порушене, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Згідно правового висновку, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18), якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

З наведеного слідує, що відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у суді апеляційної інстанції лише у випадку його неналежного повідомлення судом першої інстанції про час і місце розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Водночас, як видно з матеріалів справи, при зверненні відповідача із заявою про перегляд заочного рішення суду відповідач не посилалася у вказаній заяві на пропуск строку позовної давності. Ухвалою суду заочне рішення було скасовано, а справу було призначено до розгляду в загальному порядку. Вказану ухвалу відповідачем було отримано, про що свідчить розписка наявна в матеріалах справи (а.с. 68). Відповідач також зверталась до суду з клопотанням про відкладення розгляду вказаної справи (а.с.74-75).

Проте, відповідач правом на подання заяви про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності в суді першої інстанції не скористалась, хоча мала таку можливість.

Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою, відповідач обмежилась лише посиланням на необхідність застосування строку позовної давності, не наводячи при цьому причин та доказів неможливості неподання такої заяви до суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строків позовної давності.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по процентам зміні, а в частині стягнення заборгованості по комісії скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та враховуючи зміну розміру стягнутих за рішенням суду процентів за кредитним договором, а також відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії судові витрати, а саме судовий збір за подання позову, підлягають зміні, шляхом зменшення його розміру з 409,77 грн. до 233,49 грн. на користь позивача та з 1 433,83 грн. до 817 грн. на користь держави.

Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність пропорційно задоволеній частині апеляційної скарги та стягнути з позивача по справі на користь апелянта судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 656,75 грн.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за кредитним договором 318494-IS про відкриття і обслуговування банківського рахунку з видачею міжнародної платіжної картки та встановленням кредитного ліміту від 04.12.2012 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» прострочену суму заборгованості за процентами у розмірі 2 606,46 грн., заборгованість за штрафними процентами у розмірі 1 042,42 грн. та строкову суму заборгованості за процентами у розмірі 370,85 грн.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 комісії за кредитним договором 318494-IS про відкриття і обслуговування банківського рахунку з видачею міжнародної платіжної картки та встановленням кредитного ліміту від 04.12.2012 року, скасувати та в цій частині постановити нове рішення про відмову у задоволені вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат, а саме: судового збору за подання позову, шляхом зменшення його розміру з 409,77 грн. до 233,49 грн. на користь позивача та з 1 433,83 грн. до 817 грн. на користь держави.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 656,75 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров