22-ц/804/3365/20
265/8467/18

Головуючий у І інстанції Гноєвой С.С. Єдиний унікальний номер 265/8467/18
Номер провадження 22-ц/804/3365/20
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Лопатіної М.Ю.,

Мальцевої Є.Є.,

секретар Сікора М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про встановлення факту проживання однією сім`єю та стягнення одноразової допомоги внаслідок смерті від нещасного випадку на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про встановлення факту проживання однією сім`єю та стягнення одноразової допомоги внаслідок смерті від нещасного випадку на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що внаслідок нещасного випадку на виробництві загинув її чоловік, з яким після розірвання шлюбу вона продовжувала проживати однією сім`єю. Цей факт їй необхідно встановити для отримання одноразової допомоги внаслідок смерті ОСОБА_2 і оскільки відповідач відмовляється виплатити таку допомогу, просила суд стягнути її в сумі 176 200 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 07 травня 1990 року до моменту його смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 . У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення одноразової допомоги внаслідок смерті від нещасного випадку на виробництві було відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на невідповідність рішення вимогам законодавства, на порушення норм процесуального та матеріального права, просила рішення в частині відмови в задоволенні позову скасувати та задовольнити цю вимогу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що судом безпідставно відмовлено в захисті її законного права, яке полягає в праві на отримання одноразової допомоги відповідно до ч. 6 ст. 42 Закону України № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що судом вірно встановлено що позивачка не досягла пенсійного віку, не є інвалідом та дітей до 8 років не доглядала у зв`язку із чим не входить до кола осіб, які мають право на страхові виплати за Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Афанас`євої В.О., які просили скаргу задовольнити, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 , яка просила залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову скасувати та позовні вимоги в цій частині задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 , ОСОБА_1 і ОСОБА_2 31 березня 1984 року зареєстрували шлюб, який був розірвано 20 квітня 1990 року у відділі РАГС Жовтневого району міста Маріуполя (а.с 19, 20).

23 лютого 2018 року на Приватному акціонерному товаристві Маріупольський металургійний комбінаті імені Ілліча з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер (а.с. 8-16, 17).

Після смерті ОСОБА_2 позивачка звернулась до відповідача із заявою щодо виплати одноразової допомоги сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, відповідно до ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Листом № 05-46/03-2341 від 25 червня 2018 року Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області відмовило позивачці у виплаті одноразової допомоги у зв`язку з тим, що вона не є членом сім`ї загиблого, зважаючи на наявне свідоцтво про розірвання шлюбу, та не належить до кола осіб, які мають право на призначення виплат в разі смерті потерпілого (а.с. 6-7).

Рішення в частині встановлення факту проживання однією сім`єю сторонами не оскаржується а тому апеляційним судом не переглядається.

Відмовляючи у задоволені вимоги про стягнення з відповідача одноразової допомоги у розмірі 176 200 грн., суд першої інстанції виходив з того, що після встановлення факту проживання однією сім`єю позивачка не позбавлена права повторно звернутись до відповідача із заявою про отримання одноразової допомоги.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Під ефективним способом захисту права слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Підставою позовних вимог ОСОБА_1 є відмова відповідача у призначенні їй виплат в разі смерті потерпілого на підставі ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Тому, визнавши її право на отримання таких виплат, суд першої інстанції виконуючи вимоги ч. 1 ст. 2 ЦПК України мав ухвалити рішення про їх стягнення.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Згідно із статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент настання нещасного випадку), страховими виплатами є грошові суми, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до частини 3 статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

Частиною 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з померлим внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_2 , позивачка має право на одержання одноразової допомоги в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на момент настання страхового випадку складав 1 762 грн. тому розмір одноразової допомоги, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 176 200 грн. (1 762 грн. * 100).

Оскільки інші члени сім`ї померлого ОСОБА_2 із вимогою про стягнення одноразової допомоги до суду не зверталися, апеляційний суд вважає, що ця допомога підлягає стягненню на користь позивачки в повному розмірі.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2020 року скасувати в частині відмови у стягненні одноразової допомоги внаслідок смерті від нещасного випадку на виробництві.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення одноразової допомоги внаслідок смерті від нещасного випадку на виробництві задовольнити.

Стягнути з Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 одноразову допомогу внаслідок смерті від нещасного випадку на виробництві в сумі 176 200 (сто сімдесят шість тисяч двісті) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2020 року.

Судді В.М. Барков

Є.Є. Мальцева

М.Ю. Лопатіна