Справа №490/7919/16-ц
Провадження № 22-ц/812/587/20
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 червня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 01 серпня 2020 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Чулупом О.С., дата складання повного тексту невідома, у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В

У серпні 2016 року ПАТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що 12 вересня 2014 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 32Ф-2014, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 164 500 грн. на строк до 11 вересня 2024 року з нарахуванням щомісячно процентів за користування кредитом рівними сумами. Для забезпечення виконання зобов`язань за цим договором між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 того ж дня укладено договір поруки №32Ф-2014/S-1, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань у повному обсязі.

Вказують, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань утворилась заборгованість у сумі 209 066,77 грн. з яких: 159026,15 грн. - сума неповернутого кредиту; 37244,10 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 12 796,52 грн. - сума пені.

Враховуючи вищенаведене позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку 209 066,77 грн. заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 серпня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «КредоБанк» 209 066 грн. 77 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1568 грн.01 коп. з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок порушення позичальником умов кредитного договору, забезпеченого також порукою, виникла заборгованість перед кредитором, яка підлягає стягненню на користь банку з відповідачів у солідарному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості у солідарному порядку.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилався на те, що позивачем було збільшено відсоткову ставку за кредитним договором в односторонньому порядку, ні він, ні поручитель повідомлення про збільшення відсоткової ставки , як того вимагають умови кредитного договору та договору іпотеки не отримували. Із збільшенням розміру відсоткової ставки збільшився обсяг відповідальності поручителя по кредитному договору, а відтак порука є припиненою на підставі п.1 ст.559 ЦК України.

Більш того, кредитор не пред`явив вимогу до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, а тому в порушення норм матеріального права, суд першої інстанції стягнув борг за кредитним договором, тоді як договір поруки є припиненим в силу ч. 4 ст.559 ЦК України.

Судом першої інстанції також не враховано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказував про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На виконання ухвали Миколаївського апеляційного суду від 24 квітня 2020 року АТ «КредоБанк» надано копії повідомлення відповідачів про зміну відсоткової ставки від 04 березня 2015 року та 05 березня 2016 року, розрахунок заборгованості, реєстри почтових направлень, рух коштів по рахунку.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом ( ч.2 ст.13 ЦПК України).

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків. Встановлених цим Кодексом. (ч. 2,3 ст.13 ЦПК України).

Статті 76-80,81 ЦПК України визначають, що є доказами в рамках судового розгляді справи, які вимоги до них висуваються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності ( ч.2 ст.89 ЦПК України).

Відповідно до ч.1,2 ст.369 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч.1 ст.14 ЦК України).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч.6 ст. 11 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 12 вересня 2014 року укладено кредитний договір № 32Ф-2014 відповідно до умов якого позивач надає відповідачу кредитні кошти в сумі 164 500 грн. на строк до 11 вересня 2024 року з нарахуванням щомісячно процентів за користування кредитом рівними сумами (а.с.9-13).

Відповідно до п.2.2. вказаного Договору, кредит видається на поточні потреби під заставу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 2.6. Договору, кредит видається позичальнику в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 .

Пунктом 4.1. кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього, а саме: повернення кредиту здійснюється щомісячно разом з нарахованими процентами рівними сумами по 3237 грн. (ануїтетний платіж) протягом усього строку кредитування, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено цим договором або графіком погашення заборгованості, який є додатком № 1 до договору.

У забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 12 вересня 2014 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №32Ф-2014/S-1, відповідно до пунктів 1.1, 2.6. якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок); поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором ( а.с. 18).

На виконання умов кредитного договору банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 164 500 грн., що підтверджується меморіальним ордером №29196527 від 15 вересня 2014 року (а.с. 24).

Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором №32Ф-2014 від 12 вересня 2014 року зобов`язання, в процесі обслуговування кредиту та в період дії вказаного кредитного договору ОСОБА_1 допустив прострочення з липня 2015 року по сплаті чергових платежів по поверненню кредиту та з листопада 2015 року по сплаті відсотків за користування кредитом, що призвело до виникнення простроченої заборгованості.

24 грудня 2015 року ПАТ «Кредобанк», посилаючись на положення ч.2 ст.1050 ЦК України, п.4.9 Кредитного договору на адресу ОСОБА_1 направив повідомлення-вимогу за №24/12/15-210 про необхідність останньому протягом 30 банківських днів з моменту отримання, але не пізніше 45 з моменту надіслання цього повідомлення-вимоги сплати погасити прострочену заборгованість за Кредитним договором, а також достроково повернути суму кредиту, сплатити всі нараховані і не сплачені проценти за користування кредитом, комісії, а ( також штрафні санкції в наступному розмірі:

155 202 грн.34 коп. - основного боргу (боргу за кредитом);

2486 грн.17 коп. - прострочена заборгованість по поверненню кредиту станом на 21 грудня 2015 року;

16 614 грн.86 коп. - прострочена заборгованість по відсоткам;

пеню в розмірі, що буде повідомлений в момент оплати вищенаведеної заборгованості.

Роз`яснено, що в разі погашення простроченої заборгованості в розмірі 19101 грн.03 коп. протягом 14 календарних днів, це повідомлення-вимогу в частині повного дострокового повернення кредиту слід вважати відкликаним і Банк не вимагатиме дострокового повернення кредиту, а також не розпочинатиме звернення стягнення на предмет іпотеки за умови дотримання Позичальником в подальшому графіку погашення заборгованості за кредитним договором. (а.с.26).

Вказане повідомлення-вимогу боржник отримав 06 січня 2016 року (а.с.32). Проте у визначений Банком строк, тобто до 09 лютого 2016 року, кредит ОСОБА_1 повернутий не був.

Отже, ПАТ «Кредобанк» скористалося правом вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, шляхом направлення письмової вимоги про дострокове повернення цих коштів та/або звернення до суду з позовом.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

20 квітня 2016 року ПАТ «Кредобанк», посилаючись на ст. 554 ЦК України, а також п. 2.2., 2.3 Договору поруки, направив повідомлення-вимогу за №20/04/16-238 поручителю ОСОБА_2 ( а.с.27).

Відомостей на підтвердження отримання поручителем такого повідомлення-вимоги матеріали справи не містять.

04 травня 2016 року ОСОБА_1 було сплачено 8000 грн. на погашення кредиту та 8000 грн. на погашення процентів.

Відповідно до наданого розрахунку (а.с.19-23) заборгованість ОСОБА_1 станом на 05 липня 2016 року складає 209 066 грн.77 коп., з яких: 159 026 грн.15 коп. - сума неповернутого кредиту; 37 244 грн.10 коп. - прострочена заборгованість за процентами; 12 796 грн.52 коп. - сума пені.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог та стягнув заборгованість з відповідачів у солідарному порядку у обсязі заявленому позивачем.

Проте з таким висновком у повній мірі погодитися не можна.

За правилами статей 525,526 та 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1,2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Положеннями ч.ч.1,2,4 ст. 1056-1 ЦК України ( в редакції чинній на час виникнення спірних відносин), передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною.

Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

За умова кредитного договору від 12 вересня 2014 року, зокрема п. 3.2 та п. 3.3 за користування кредитом встановлюється Змінювана Процентна Ставка. На момент укладання договору сторонами обумовлено значення Змінюваної Процентної Ставки на перший період дії ставки в розмірі 20,49% річних з моменту видачі кредиту до 01 жовтня 2015 року, а починаючи з другого та всіх наступних періодів дії Ставки проценти за користування кредитом сплачуються згідно встановленого для цих періодів Змінюваної Процентної Ставки, яка визначається наступним чином: змінювана процентна ставка = базова ставка + 5,25 % (маржа) (3.6. кредитного договору).

За змістом п.3.8 Договору, про зміну процентної ставки Банк повідомляє Позичальника шляхом письмового повідомлення на поштову адресу позичальника зазначену в цьому договорі не пізніш як за 15 днів календарних днів до Дати Зміни Ставки.

Пунктами 3.10 та 3.11 цього Договору передбачено випадки перерахування встановленої змінюваної процентної стави.

За умовами п.3.10 кредитного Договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт 360»( фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною у п.3.2 цього Договору з моменту видачі кредиту:- до терміну, вказаному у п.2.1 цього Договору або до дати звернення банку із заявою до суду із вимогою про дострокове повернення суми кредиту та сплати процентів, комісії та інших належних до сплати за цим договором платежів( п.4.9 і 4.10 Договору). У передбачених цим пунктом випадках, разом із припиненням нарахування процентів за кредитом Банк припиняє нарахування комісії за управління кредитом( п.3.1).

Проценти сплачуються щомісячно, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховано проценти ( п.3.15).

Ухвалою суду апеляційної інстанції було витребувало у позивача відомості щодо повідомлення боржник та поручителя про зміну процентної ставки.

Так, повідомленням Банку від 04 вересня 2015 року з 01 жовтня 2015 року встановлюється змінювана процентна ставка у розмірі 25.91 % відсотків річних, а тому розмір щомісячного ауїтентного платежу буде становити 3809 грн.(т.2 а.с.4,5)

Відповідно до повідомлення від 05 березня 2016 року з 01 квітня 2016 року встановлюється розмір змінюваної процентної ставки - 29.79%, а розмір ауїтентного платежу 4250 грн.( т.2 а.с.6,7).

Вказані повідомлення було направлено за адресою відповідачів зазначеною у договорі, що підтверджується реєстром листів №09-3С від 04 вересня 2015 року та реєстром листів №03-3С від 05 березня 2016 року( т.2 а.с.8-18). Проте відомостей про отримання таких матеріали справи не містять та позивачем не надано.

Боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо Банк не лише відправить на адресу такого боржника листа (повідомлення) про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові. Такі правові висновки викладеного у постанові Верховного суду України від 11 жовтня 2017 року у справі 6-1374цс17.

З врахуванням наведеного позивач належних та достовірних доказів отримання відповідачами повідомлення про зміну процентної ставки не надав.

За такого не можна вважати, що збільшення процентної ставки відбулося у відповідності до умов кредитного договору та вимог ст.1056-1 ЦК України.

А тому, проведений позивачем розрахунок заборгованості по простроченим відсоткам, виходячи із нового розміру змінюваної процентної ставки з 01 жовтня 2015 року, а потім з 01 квітня 2016 року є невірним.

Отже, при проведені розрахунку за простроченими відсотками та пенею слід брати до уваги розмір первісної відсоткової ставки, який сторони погодили у кредитному договорі.

А відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є доречними.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ч.1 та 3 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ст.554 ЦК України).

Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг (ч.2 ст. 555 ЦК України).

У справі, що переглядається, поряд з установленням строку дії договору сторони визначили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів) у вигляді ануїтетних платежів в розмірі 3237 грн. зі сплатою платежу не пізніше останнього робочого дня поточного місяця.

Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору від 12 вересня 2014 року датою остаточного повернення кредиту є 11 вересня 2024 року включно.

Пунктом 4.1. цього договору передбачено, що повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами рівними сумами по 3237 грн. протягом всього строку кредитування(п.2.1) не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, згідно графіку погашення, шляхом внесення коштів на поточний рахунок вказаний у п.3.19 цього Договору.

Також відповідно до умов кредитного договору від12 вересня 2014 року передбачена щомісячна сплата процентів за користування кредитом (пункти 3.1-3.3,3.14,3.15).

Пунктом 4.9 кредитного договору від 12 вересня 2014 року передбачене право ПАТ «КредоБанк» вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати за цим Договором, про що письмово повідомляє Позичальника.

Пункт 4.10 передбачає порядок виконання позичальником такої вимоги протягом 30 банківських днів з моменту отримання вимоги Банку достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим Договором.

Поручитель відповідно до п.1.1 договору поруки від 12 вересня 2014 року зобов`язалася відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань у повному обсязі ( повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, пені, штрафів за вищевказаним кредитним договором).

В той же час, п.3.10 Кредитного договору передбачено нарахування процентів за користування кредитом з моменту видачі кредиту до терміну, вказаному у п.2.1 цього Договору або до дати звернення банку із заявою до суду із вимогою про дострокове повернення суми кредиту та сплати процентів, комісії та інших належних до сплати за цим договором платежів( п.4.9 і 4.10 Договору).

Тобто, у такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена ч.1ст. 1048 ЦК України, до дня звернення з даним позовом до суду, а саме до 05 серпня 2016 року. Таке не суперечить положенням ч.2 ст.1048 ЦК України та висновкам викладених у постанові Верховного суду у справі №444/9519/12, оскільки сторони досягли домовленостей щодо нарахуванням процентів за даним кредитним договором.

За такого доводи апеляційної скарги щодо незгоди з нарахуванням відсотків в період після настання строку дострокового повернення кредиту є необґрунтованими.

Зважаючи на те, що позивачем не виконано вимоги щодо належного повідомлення відповідачів про зміну процентної ставки, при проведені розрахунку простроченої заборгованості за відсотками, колегія суддів бере до уваги суми зазначені у графіку погашення заборгованості, який додатком №1 до кредитного договору. Розмір відсотків до сплати на 01 листопада 2015 року - 2780 грн.13 коп., на 01 грудня 2015 року - 2682 грн.65 коп., на 01 січня 2016 року - 2762 грн.29коп., на 01 лютого 2016 року - 2753 грн.91 коп., на 01 березня 2016 року - 2568 грн.26 коп., на 01 квітня 2016 року - 2733 грн.59 коп., на 01 травня 2016 року - 2636 грн.81 коп.,на 01 червня 2016 року - 2714 грн.11 коп., на 01 липня 2016 року - 2617 грн.63 коп., а всього 24249 грн.38 коп.

За умовами кредитного договору п.5.1 за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором Позичальник, сплачує пеню в розмірі подвійної діючої до Договору процентної ставки, вказаної в п.3.2 цього договору але не менше 10 грн. за кожен день прострочення.

Зважаючи на обставини справи розрахунок пені за період з 06 липня 2015 по 06 липня 2016 року здійснюється за формулами:

А (розмір відсоткової ставки за договором) х 2 : В (кількість днів у одному році)=С (розмір відсоткової ставки за один день)

20.49% х 2:360 = 0.11383

D (сума заборгованості)*Е (кількість днів прострочення сплати заборгованості) *С (розмір відсоткової ставки за день) = F (сума заборгованості по відсоткам).

З 06 липня по 31 липня 2015 року - 513.72х26х0.11383=15.20

З 01 серпня по 31 серпня 2015 року - 945.73 х31х0.11383= 33.37

З 01 вересня по 30 вересня 2015 року - 1385.36 х30х0.11383= 47.31

З 01 жовтня по 31 жовтня 2015 року - 1922.74 х31х0.11383= 67.85

З 01 листопада по 30 листопада 2015 року - 5159.74 х30х0.11383= 176.19

З 01 грудня по 31 грудня 2015 року - 8396.74 х31х0.11383= 296.29

З 01 січня по 31 січня 2016 року - 11633.74 х31х0.11383= 410.52

З 01 лютого по 29 лютого 2016 року - 14870.74 х29х0.11383= 490.89

З 01 березня по 31 березня 2016 року - 18107.74 х31х0.11383= 638.97

З 01 квітня по 30 квітня 2016 року - 21344.74 х30х0.11383= 728.90

З 01 травня по 31 травня 2016 року - 24581.74 х31х0.11383= 867.42

З 01 червня по 30 червня 2016 року - 27818.74 х30х0.11383= 949.98

З 01 липня по 05 липня 2016 року 31055.74х5х0.11383=176,75.

А всього - 4899 грн. 64 коп.

З врахуванням наведеного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 188 175 грн.17 коп.(159 026.15 + 24249.38+ 4899. 64 коп.)

Вищезазначених вимог закону та дійсних обставин справи суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим дійшов неправильного переконання про задоволення позову у солідарному порядку у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , який є боржником за даним кредитним договором щодо підстав для припинення поруки відповідача ОСОБА_2 не заслуговують на увагу.

Так, під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 визнав позов, від сплати боргу не відмовлявся. Будь-яких доводів щодо підстав для припинення поруки за договором поруки суду не заявляв.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася. Письмових пояснень щодо обґрунтованості чи необґрунтованості пред`явлених до неї Банком вимог, в тому числі щодо припинення поруки за договором поруки на підставі ч. 1 та 4 ст. 559 ЦК України не надавала.

А тому у суді першої інстанції такі заперечення відповідачів не розглядалися та обставини справи з цих підстав не встановлювались.

Апеляційна скарга містить доводи відповідача ОСОБА_1 в тому числі, щодо того, що порука припинилася на підставі ч.1 ст.559 ЦК України, оскільки Банк без згоди поручителя підвищив розмір процентної ставки, чим була збільшена відповідальність поручителя та ч.4 ст.559 ЦК України.

Визнання припиненою поруки за договором поруки на підставі ч. 1та ч.4 ст. 559 ЦК України потребує дослідження нових доказів та встановлення нових обставин по справі, що належить тільки до компетенції суду першої інстанції.

Проте, судом першої інстанції вказані обставини не встановлювались, відповідні докази не досліджувались, а суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції тільки в межах вимог та заперечень, які були досліджені судом першої інстанції та позбавлений можливості досліджувати нові докази, окрім тих, неподання яких суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, керуючись ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції вказані в апеляційній скарзі аргументи стосовно припинення поруки за договором поруки на підставі ч. 1 та ч.4 ст. 559 ЦК України під час апеляційного перегляду справи не приймає до уваги та не переглядає рішення суду з цих підстав, оскільки такі доводи не були предметом розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідач ОСОБА_2 , яка є поручителем за кредитним договором, не позбавлена можливості звернутись до суду з відповідним позовом або іншим шляхом, встановленим законодавством, захистити своє порушене право.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст.374 ЦПК України).

На підставі здійсненої вище оцінки аргументів апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність частково задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 та змінити рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, судові витрати, стягнуті судом першої інстанції з відповідачів підлягають відповідному корегуванню, оскільки ст.141 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві- пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду з цим позовом Банком сплачено 3136 грн. судового збору, зважаючи на часткове задоволення позову на 90.00%, на користь Банку підлягає стягненню 2822 грн.40 коп.. З кожного із відповідачів по 1411 грн.20 коп.( 188175,17х100/209066.77/2).

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 4704 грн. судового збору. Оскільки апеляційну скаргу задоволено 10.00% (209066.77-166175.17=20891.6; 20891.6/209066.77х100), то з Банку на користь ОСОБА_1 належить стягнути 470 грн.40 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

З врахуванням наведеного з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банку належить стягнути по 1411 грн. 20 коп. з кожного за розгляд справи судом першої інстанції. З Банку на користь відповідача ОСОБА_1 470 грн.40 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367,368,374,376,381,382 ЦПК України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 01 серпня 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «КредоБанк» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 32Ф-2014 від 12 вересня 2014 року станом на 05 липня 2016 року у розмірі 188 205 (сто вісімдесят вісім тисяч двісті п`ять) грн.17 коп., з яких 159 026 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч двадцять шість) грн.15 коп. - сума неповернутого кредиту; 24249 (двадцять чотири тисячі двісті сорок дев`ять) грн.38 коп.- прострочена заборгованість за процентами; 4899 (чотири тисячі вісімсот дев`яносто дев`ять) грн. 64 коп. - сума пені.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «КредоБанк» з кожного по 1411 (одна тисяча чотириста одинадцять) грн. 20 коп. судового збору.

Стягнути з акціонерного товариства «КредоБанк» на користь ОСОБА_1 470 (чотириста сімдесят) грн.40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 18 червня 2020 року.