Дата документу 25.11.2020 Справа № 331/6495/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/6495/18Головуючий у 1-й інстанції Баруліна Т.Є. Повний текст рішення складено 10.07.2020 року.
Пр. № 22-ц/807/2904/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права на спадщину за законом

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із вищезазначеним позовом (а.с. 3-6), в якому просив визнати за ОСОБА_3 право власності на:

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- 49/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , яка в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- земельну ділянку площею 0,0719 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :01:035:0001, розташована за адресою: АДРЕСА_6 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , про що в Книзі реєстрації смертей 29 листопада 2007 року зроблено відповідний актовий запис за №140915. Після смерті батька залишилась спадщина, яку позивач прийняв як спадкоємець померлого першої черги шляхом звернення до нотаріальної контори. Інший спадкоємець - сестра позивача і відповідач по даній справі від прийняття спадщини відмовилась на його користь.

До складу спадкового майна входить:

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі договору дарування, посвідченого 01 червня 2001 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим №1303 тазареєстрований Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 05 червня 2001 року в реєстровій книзі № 60 за реєстровим № 9753, вартістю 321981 грн.;

- 49/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , які належали спадкодавцю на підставі договору дарування, посвідченого 05 серпня 1999 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим № 1221 та зареєстровано Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 09 серпня 1999 року в реєстровій книзі № 19 за реєстровим № 4672, вартістю 247446 грн.;

- однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , як; належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10 липня 200. року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим №771та зареєстрована ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 15 липня 2002 року в реєстровій книзі № 259 за реєстровим № 37370, вартістю 171 274 грн.;

- двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 , як; належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23 липня 2001 року Запорізькою універсальною товарною біржею Капітал центр за реєстровим № Н-2451та зареєстрована ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 26 липня 2001 року в реєстровій книзі № 259 за реєстровим № 37370, вартістю 230028 грн.;

- двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_4 , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17 листопада 2003 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим №92078 вартістю 372 036 грн.;

- двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_5 . яка належала спадкодавцю на підставі договору дарування, посвідченого 14 листопада 2003 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим №2054 вартістю 371 968 грн.;

- земельна ділянка площею 0,0719 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :01:035:0001, розташована за адресою: АДРЕСА_6 , яка належала спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 листопада і 005 року № 9521, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 663584 зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності па землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 805.

Позивач зазначав, що на час відкриття спадщини він проживав та території АР Крим, тому із заявою про прийняття спадщини померлого батька звернувся до Третьої Сімферопольської державної нотаріальної контори, де 27 травня 2008 року було відкрито спадкову справу № 786/08 щодо майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В 2009 році він частково оформив спадщину, отримавши 27 лютого 2009 року в Третій Сімферопольській нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровими номерами 3-827 та 3-825 стосовно спадщини, що була розташована на території АР Крим, а залишок спадщини залишився не оформленим, оскільки на той час позивач не мав оригіналів правовстановлюючих документів щодо спадкового майна. Однак, в лютому 2014 року АР Крим було анексовано, у зв`язку з чим позивач не мав можливості оформити право на спадщину в окупованій частині держави, тому був змушений звернутися до суду з позовом про захист моїх невизнаних прав, та просив суд визнати за ним, ОСОБА_1 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 49/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , право власності на квартира за адресою: АДРЕСА_5 , право власності на земельну ділянку площею 0,0719 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:035:0001, розташована за адресою: АДРЕСА_6 в порядку спадкування за законом після смерті його батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Скользнєву Н.Г. (а.с. 1).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (а.с. 44-45) дану справу передано на розгляд до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Баруліну Т.Є. (а.с. 48).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя (а.с. 53) відкрито провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2020 року (а.с. 93-95) у задоволенні позову ОСОБА_3 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 97-98) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 101).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 14 вересня 2020 року (а.с. 107), дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 109).

Відповідач ОСОБА_3 не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 25 листопада 2020 року повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі позивач ОСОБА_3 телефонограмою (а.с. 121) та через свого представника ОСОБА_2 , що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, (а.с. 113-121) всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_2 (а.с.43).

Сторони у цій справі про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Відповідач ОСОБА_3 подала апеляційному суду заяву (а.с. 122), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом без її участі, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 визнала та просила її задовольнити.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання сторін позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_3 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив: заяву відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю сторін за присутністю представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 (а.с.43).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , яка у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, що з будь-якою письмовою заявою до будь-якого нотаріуса позивач ОСОБА_3 з приводу оформлення вищезазначеної неоформленої частини спадщини не звертався, тільки в усній формі отримав відмову приватного нотаріуса Нароха О.В., яка видала йому лише інформаційну довідку зі спадкового реєстру на підтвердження наявності чинної спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , яка була заведена 27.05.2008 року Третьою Сімферопольською державною нотаріальною конторою АР Крим, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у повному обсязі у цій справі, керувався ст. 4, 10, 12-13, 81, 223, 263-265, 268, 354ЦПК України, ст. 1216-1218, 1223, 1261, 1266, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України та виходив із того, що правові підстави позивача, наведені на обґрунтування позовних вимог, є безпідставними, оскільки на цей час відсутня мотивована відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене спадкове майно.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із такого.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ч. 1ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , виданим 29.06.1964 року (копія а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 29 листопада 2007 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Серія НОМЕР_2 (копія а.с. 7).

Після смерті батька позивач звернувся до Третьої Сімферопольської державної нотаріальної контори, де 27 травня 2008 року було відкрито спадкову справу № 786/08 щодо майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) а.с. 9).

Відповідач по справі - ОСОБА_3 , яка є спадкоємицею першої черги разом з позивачем, звернулась до Третьої Сімферопольської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 , що підтверджується копією довідкою № 6359/0213 від 25.11.2008р. державного нотаріуса Третьої Сімферопольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 (а.с. 68).

До складу спадкового майна за законом входить:

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі договору дарування, посвідченого 01 червня 2001 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим №1303 та зареєстрований Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 05 червня 2001 року в реєстровій книзі № 60 за реєстровим № 9753, вартістю 321981 грн. (а.с. 10-14);

- 49/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , які належали спадкодавцю на підставі договору дарування, посвідченого 05 серпня 1999 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим № 1221 та зареєстровано Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 09 серпня 1999 року в реєстровій книзі № 19 за реєстровим № 4672, вартістю 247446 грн. (а.с. 15-19);

- однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , як; належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10 липня 200. року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим №771та зареєстрована ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 15 липня 2002 року в реєстровій книзі № 259 за реєстровим № 37370, вартістю 171 274 грн. (а.с. 20-24);

- двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 , як; належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23 липня 2001 року Запорізькою універсальною товарною біржою Капітал центр за реєстровим № Н-2451та зареєстрована ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 26 липня 2001 року в реєстровій книзі № 259 за реєстровим № 37370, вартістю 230028 грн. (а.с.25-29);

- двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_4 , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17 листопада 2003 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим .N92078 вартістю 372 036 грн., однак не була зареєстрована ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації та відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на майно власниками є ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с. 30-33, 86-87);

- двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_5 . яка належала спадкодавцю на підставі договору дарування, посвідченого 14 листопада 2003 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим №2054 вартістю 371 968 грн. однак не була зареєстрована ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації та відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на майно власником є ОСОБА_11 (а.с. 34-37, 88-89);

- земельна ділянка площею 0,0719 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :01:035:0001, розташована за адресою: АДРЕСА_6 , яка належала спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 листопада і 005 року № 9521, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 663584 зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності па землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 805 (а.с.38,77).

Згідно із положенням ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Ч. 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, у встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що у позивача ОСОБА_3 не має будь-яких перепон для оформлення спадщини на вищевказане нерухоме майно у позасудовому порядку, оскільки позивач має оригінали всіх правовстановлюючих документів на спадкове майно, вчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька, та як він сам зазначає частково переоформив на себе спадкове майно (видані 27.02.2009 року свідоцтва про право на спадщину № 46481584 та № 264881608, яка знаходилась в АР Крим інформаційна довідка зі Спадкового реєстру а.с.9), тобто у нотаріуса не було жодних підстав для відмови позивачу у видачі свідоцтв на право власності в порядку спадкування за законом на вищевказане спадкове майно, а також не було законних підстав для видачі позивачу постанови про відмову в здійсненні нотаріальних дій для оформлення спадкового майна позивача, що могло стати перешкодою для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, як то передбачено у постанові Пленум Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування".

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що правові підстави позивача, наведені на обґрунтування позовних вимог є безпідставними, оскільки на цей час відсутня мотивована відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене спадкове майно, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у задоволенні позову позивача у цій справі слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що дублюють доводи позовної заяви позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в її позові, яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою, ґрунтуються на припущеннях.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_3 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів (постанову нотаріуса про відмову тощо) в обґрунтування свого позову у цій справі, зокрема в частині того, що у позивача ОСОБА_3 наявні будь-які перепони для оформлення спадщини на вищевказане нерухоме майно у позасудовому (нотаріальному) порядку.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд (ст. 20 ч. 1 ЦК України).

Проте, в силу вимог ст. 5 ч. 1 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, … фізичних осіб… у спосіб, визначений законом…

Чинне законодавство не передбачає права судів підміняти в роботі нотаріусів.

Також, в силу вимог ст. 4 ч. 1 ЦПК України захисту підлягає порушене право.

Визнання позову позивача ОСОБА_3 відповідачем ОСОБА_3 - судом першої інстанції не могло бути та визнання апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 відповідачем ОСОБА_3 - апеляційним судом не може бути прийнято у цій справі в силу вимог ст. 206 ч. 4 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову позивача та апеляційної скарги у цій справі при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах цієї справи суперечить закону.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч.ч.2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема позивачем та його представником апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_3 не позбавлений права у подальшому окремо від цієї справи звертатись до суду з вказаним позовом повторно в разі відпадіння обставин, які стали підставою для відмови у задоволенні позову позивача у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 26.11.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.