Справа № 496/2918/20
Провадження № 2/496/1572/20
У Х В А Л А

25 листопада 2020 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі: головуючого судді Трушиної О.І.

за участю секретаря Бондаренко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить витребувати із незаконного володіння відповідача земельну ділянку площею 0,150 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом повернення йому земельної ділянки, а також стягнути судові витрати по справі.

Крім того, позивач ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,150 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної земельної ділянки.

В обґрунтування заяви посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу 24.06.1998 року ОСОБА_2 придбав у власність земельну ділянку площею 0,150 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 17.04.2004 року ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 07.04.2009 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, нібито укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Однак, 21.03.2012 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України зазначене рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07.04.2009 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 07.10.2009 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 25.06.2012 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області позов ОСОБА_2 залишено без розгляду. Таким чином, після розгляду численних судових справ ОСОБА_3 встиг переоформити право власності на земельну ділянку на ОСОБА_4 . Згодом ОСОБА_2 помер і правонаступником його прав та обов`язків на теперішній час виступає він. В той же час, у випадку задоволення позовних вимог, ОСОБА_5 може відчужити спірну земельну ділянку на користь третіх осіб, що призведе до ускладнення виконання рішення суду чи взагалі його невиконання у разі задоволення позову, у зв`язку з чим вважає, що виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказану земельну ділянку.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Трокоз О.В. в підготовчому судовому засіданні на задоволенні заяви про забезпечення позову наполягала з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача ОСОБА_6 адвокат Димовчі М.І. в підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на ту обставину, що в рамках цивільної справи № 523/1548/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків, яка перебуває в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси, накладено арешт на цю ж земельну ділянку. Крім того, відсутні відомості про те, що власником спірної земельної ділянки є відповідач.

Третя особа ОСОБА_3 в підготовче судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, прийшов до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом, перелік яких не є вичерпним.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, судом встановлено, що предметом спору є витребування із незаконного володіння відповідача земельної ділянки площею 0,150 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом повернення йому земельної ділянки.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16 липня 2007 року визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, розташовану на території Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області в АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення Біляївського районного суду Одеської області право власності на вищевказану земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_3 та виданий державний акт серії ЯД № 770131 від 05.05.2008 року за № 01.08516.00143. На державному акті міститься відмітка про перехід права власності до ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу за № 314 від 02.06.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Шустовою Н.С.

02 червня 2010 року був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_8 купив земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02 червня 2010 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Шустовою Н.С., та зареєстрованого в реєстрі за №314.

Вказані вище обставини встановлені рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 31.05.2018 року. Тому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача в тій частині, що відповідач не є власником спірної земельної ділянки.

Щодо посилання представника відповідача на ту обставину, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків, по справі, яка перебуває в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси, забезпечений шляхом накладення арешту на цю ж земельну ділянку, то суд позбавлений можливості надати оцінку цим обставинам, оскільки відповідне судове рішення суду не надане.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, дотримуючись принципів здійснення цивільного судочинства, враховуючи те, що позивачем надано відомості про належність нерухомого майна відповідачу, а також співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про обґрунтованість зазначеної заяви, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню, але в частині накладення арешту.

Щодо застосування заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо спірної земельної ділянки, на думку суду заява задоволенню не підлягає, оскільки заявником не конкретизовано, які саме дії слід заборонити, і яким саме особам. При цьому суд виходить з того, що рішення суду має конкретизоване, викладене таким чином, аби його можливо було виконати.

Що стосується заходів зустрічного забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Частиною 3 статті 154 ЦПК України передбачено вичерпний перелік випадків, коли суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, а саме, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Судом встановлено, що єдиним збитком відповідача, який може бути спричинений забезпеченням позову, є неможливість відчуження земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим зустрічне забезпечення в даному випадку є недоцільним.

Крім того, суд бере до уваги те, що позивач має зареєстроване місце проживання в Україні. Також, у суду не має підстав вважати майновий стан позивача таким, який ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідачеві, які можуть бути спричинені забезпеченням позову чи у випадку відмови у позові, тобто відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,150 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .

В іншій частині заяву залишити без задоволення.

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з дня її підписання суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду, через Біляївський районний суд Одеської області.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2020 року.

Суддя О.І. Трушина