ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/410/19 Номер провадження 22-ц/814/37/20Головуючий у 1-й інстанції Вергун Н. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Панченка О.О., Триголова В.М., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 07 серпня 2019 року (ухвалене суддею Вергун Н.В., повний текст рішення складено 16 серпня 2019 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночки Олександра Вікторовича про визнання недійсною угоди про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та скасування рішення щодо припинення права оренди,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року адвокат Чернов І.В., діючи в інтересах ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночки О.В. про визнання недійсною угоди щодо дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації факту припинення такого права.

В обґрунтування поданого позову, представник позивача послався на те, що 12 січня 2017 року між ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки № 145 , який 14 квітня 2017 року зареєстрований приватним нотаріусом Хорольського нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В. Відповідно до умов укладеного договору ОСОБА_1 передав у оренду ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», строком на сім років, належну йому земельну ділянку, площею 6.00 га, яка знаходиться на території Пришибського старостату Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області. Вказував, що 16 березня 2019 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночкою О.В. на підставі угоди про дострокове розірвання договору оренди землі від 12 вересня 2017 року без відому позивача зареєстровано факт припинення права оренди земельної ділянки за кадастровим номером :020:0060,площею 6.00 га. При цьому, відповідач ОСОБА_1 будь - яких претензій стосовно неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором оренди земельної ділянки не висловлював, з пропозицією про дострокове розірвання правочину, як того вимагає Регламент процесів взаємодії з власниками земельних ділянок, не звертався, згода позивача на його розірвання не надавалася.

Позивач вважає, що угода про дострокове розірвання договору оренди землі є сфальсифікованою, шляхом поставлення на ній минулої дати - 12 вересня 2017 року та реального поставлення відповідачем ОСОБА_1 підпису на ній. Датою укладання угоди вважає березень 2019 року, яка від імені ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» підписана неповноважною особою ОСОБА_2 , якого рішенням позачергових зборів учасників товариства від 27 грудня 2017 року звільнено з посади генерального директора ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка». Посилається на те, що Єдиною особою уповноваженою на підписання договорів, пов`язаних з орендою земельних ділянок, є генеральний директор ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» - Жилін С.В. На фальсифікацію угоди вказує й відсутність у позивача оригіналу примірника оскаржуваної угоди, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у останнього волевиявлення на її укладання. Дострокове розірвання договору оренди землі в супереч волі орендаря, на думку позивача, призведе до спричинення ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» матеріальних збитків на загальну суму 188 061 грн. 12 коп. Позивач вважає, що Угода про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та підтвердження приватним нотаріусом такого права є незаконними, так як грубо порушують права ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», оскільки останнє впродовж 2017-2019 років відкрито користувалося зазначеною земельною ділянкою, здійснюючи її сільськогосподарський обробіток, використовуючи її згідно з цільовим призначенням, своєчасно та в повному обсязі сплачуючи орендну плату, тому позивач просив визнати її недійсною. Зважаючи на те, що Угода про розірвання договору оренди земельної ділянки підписана від імені позивача не уповноваженою особою та всупереч його волі, рішення про державну реєстрацію припинення такого права також підлягає скасуванню.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 07 серпня 2019 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночки Олександра Вікторовича про визнання недійсною угоди про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та скасування рішення щодо припинення права оренди - відмовлено.

З даним рішенням суду не погодилося Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка»та подало на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, та неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, прохав рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що у позивача було відсутнє волевиявлення на укладення угоди про дострокове розірвання договору оренди землі. Зокрема вказує, що Додаткова угода ним не підписувалася, наміру укладати додаткову угоду у Позивача не було, а тому спірний правочин є підробленим. Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у витребуванні у відповідача ОСОБА_1 оригіналів угоди про дострокове розірвання договору оренди землі від 12.09.2017 року відносно земельної ділянки кадастровий номер :020:0060, на підставі того, що у розпорядженні відповідача ОСОБА_1 відсутній договір спірного правочину через його втрату, чим порушив вимоги ст. 82 ЦПК України. Вказує, що в справі відсутні будь-які належні докази, які могли б підтвердити факт втрати документів. Позивач, вважає, що угода про дострокове розірвання договору оренди землі №145 від 12.01.2017 року між ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» та ОСОБА_1 не укладалася, а тому її оригінал відсутній.

Від відповідача у справі ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній підтримуючи рішення суду першої інстанції, прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 07 серпня 2019 року залишити без змін.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні відповідач ОСОБА_1 та його представник, представник апелянта, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідачу ОСОБА_1 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №016504, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на праві приватної власності на землю № 224 , належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6.00 га, яка розташована на території Пришибської сільської ради Шишацького району Полтавської області (нині -Пришибський старостат Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області) (а. с. 13 - 14).

12 січня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «ім.Довженка» в особі директора ВП «Шишацька» Панасенка І.В. укладено договір оренди землі №145, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв у платне, строкове користування до 2024 року включно земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6.00 га, яка розташована на території Пришибського старостату Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області (а. с. 15 - 18).

За даними акту приймання - передачі земельної ділянки в оренду, що є додатком до Договору оренди землі №145 від 12 січня 2017 року, ОСОБА_1 , як орендодавець, передав орендарю - ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» у строкове, платне користування, належну йому, земельну ділянку (а. с. 19).

14 квітня 2017 року право оренди обумовленої земельної ділянки за позивачем зареєстровано приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 21).

12 вересня 2017 року між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» в особі генерального директора ОСОБА_2 укладено Угоду про дострокове розірвання Договору оренди землі №145 від 12 січня 2017 року, згідно якої сторони дійшли взаємної згоди про те, що Договір оренди землі №145 від 12 січня 2017 року буде розірвано 31 грудня 2018 року, після чого сторони не вважають себе обтяженими будь - якими правами і обов`язками, що випливали з Договору, та не мають одна до одної будь - яких претензій. Обов`язок щодо внесення відомостей про розірвання Договору покладається на Орендодавця і виникає у нього після 31 грудня 2018 року. Дана угода складена у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у орендаря, інший, - в орендодавця (а.с. 68).

12 березня 2019 року на підставі Угоди про дострокове розірвання договору оренди землі б/н від 12 січня 2017 року приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка О.В. зареєстрував факт припинення за ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» права на оренду, належної відповідачу ОСОБА_1 , земельної ділянки, про що вніс відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 21).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Агрофірма «ім. Довженка», суд першої інстанції виходив з того, що сторони добровільно, на власний розсуд, за взаємною згодою прийняли рішення про розірвання договору оренди землі № 145 від 12 січня 2017 року. Разом з цим місцевий суд зазначив, що позивач не виконав вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову, ґрунтувався на недопустимих у доказуванні припущеннях, які не можуть бути покладені в основу рішення суду, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому за результатами розгляду справи, після дослідження і оцінки обставин по справі, наданих сторонами доказів, прийшов до правильного висновку.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею31 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Статтею 654 цього ж Кодексу встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Так, матеріалами справи встановлено, що сторони добровільно, на власний розсуд, за взаємною згодою прийняли рішення про розірвання договору оренди землі №145 від 12 січня 2017 року.

В період з березня 2009 по листопад 2017 посаду генерального директора ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» обіймав - ОСОБА_2 та був одним з кінцевих бенефіціарів ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» і був єдиною особою наділеною правом підпису та представництва позивача без доручення, дані обставини підтверджуються копією Статуту ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до п.19.5 Статуту ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», затвердженого загальними зборами учасників ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» (протокол № 05/18/2016 від 18 травня 2016 року), в редакції, яка діяла на момент укладення Угоди Генеральний директор без доручення діє від імені Товариства, в тому числі укладає договори та інші угоди, колективний договір (а.с. 84).

Тому, за взаємною згодою з ОСОБА_1 від імені Товариства ним 12 вересня 2017 року була підписана Угода про розірвання, раніше укладеного, договору оренди землі. Примірник угоди наданий орендодавцю, а інший примірник якої, - залишався у розпорядженні Товариства.

Свідок ОСОБА_2 підтвердив вказані обставини у судовому засіданні, що не заперечувалося представником позивача.

При цьому, свідок запевнив суд, що станом на 12 вересня 2017 року, він діяв у межах наданих йому повноважень, а на оскаржуваній угоді значиться його підпис та мається відтиск печатки ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», яка на той час, перебувала у його вільному розпорядженні.

Тобто, з наведених норм законодавства та Статуту ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» вбачається, що елементами які свідчать про укладення правочину в письмовій формі з боку юридичної особи, є підпис саме уповноваженої згідно закону та статутних документів особи (Генерального директора) та наявність відбитку оригінальної печатки ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка».

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 92, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Проте, позивачем та його представником не було надано суду жодного доказу того, про те, що оспорювана угода, підписана ОСОБА_2 , як генеральним директором ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», та відповідачем ОСОБА_1 у березні 2019 року, тобто є сфальсифікована останніми.

Крім того, з наданих матеріалів справи вбачається, що постановою старшого слідчого СВ Шишацького ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Безручка А.С. від 27 червня 2019 року, кримінальне провадження №0000105 від 04 квітня 2019 року по факту підробки додаткових угод про розірвання договорів оренди, в тому числі й відповідачем ОСОБА_1 , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України (а. с. 163 - 164).

Так, при зверненні до суду з вказаним позовом, а також в ході дачі пояснень при розгляді справи судом, представник позивача однією з підстав для визнання Угоди про дострокове розірвання договору оренди землі №145 від 12 січня 2017 року недійсною вказував на те, що при укладенні вказаної угоди ОСОБА_2 діяв не в інтересах товариства, а в своїх особистих інтересах. Тобто вказував на те, що волевиявлення ТОВ «Агрофірма « ім. Довженка» на розірвання договору оренди не було, а була лише воля ОСОБА_2 як фізичної особи, який діяв виключно в особистих інтересах. Однак, вказана обставина, в порушення ч. 3 ст. 12 ЦПК України, позивачем не доведена належними та допустимими доказами.

Також, в матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази того, що у розпорядженні ТОВ «Агрофірма « ім. Довженка» відсутній оригінал оскаржуваної угоди та відповідна заява про наміри відповідача ОСОБА_1 .

Згідно положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 80 ЦПК).

Доводи апелянта про те, що у разі виникнення у відповідача ОСОБА_1 наміру розірвати укладений договір оренди, останній мав діяти у спосіб, визначений Регламентом взаємодії з власниками земельних ділянок, який затверджений генеральним директором ТОВ фірма «Астарта - Київ » (а.с. 43 - 49), оскільки вказаний регламент регулює питання з власниками земельних ділянок, які передані у користування виключно ТОВ фірма «Астарта - Київ», а не ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», та взагалі не висвітлює питань, пов`язаних з порядком розірвання договорів оренди земельних ділянок (а. с. 43 - 49).

Колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що питання зберігання фізичною особою, належних їй, оригіналів документів законодавчо не врегульовано, тому суд не бере до уваги твердження представника позивача в частині того, що про недійсність оспорюваної угоди свідчить й відсутність у відповідача ОСОБА_1 її оригіналу.

Як пояснив суду адвокат Кальян О.С. , його підзахисний втратив пакет документів, у тому числі, й оригінал оскаржуваної угоди в березні 2019 року по дорозі з м. Кременчука Полтавської області до с. Гоголеве Шишацького району Полтавської області. Про втрату оригіналу Угоди про дострокове розірвання договору оренди з відповідною заявою до компетентних органів не звертався, сподіваючись, що оригінал такого документу мається у ТОВ «Агрофірма « ім. Довженка». Обставини втрати документів підтвердив у судовому засіданні й свідок ОСОБА_6 .

За правилами ч. 1 ст. 2 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень » державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, суть державної реєстрації полягає в офіційному визнанні і підтвердженні державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок на підставі договору, а підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є сам договір, укладений між власником земельної ділянки і орендарем, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, підписання спірного договору за викладеними в ньому умовами здійснювалося за вільним вибором сторін.

В той же час, колегія суддів, виходячи з положень ст. 15 ЦК України та ст. 5 ЦПК України, погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, що позивачем не зазначено та не доведено, в чому саме полягає порушення приватним нотаріусом Ганночкою О.В. його прав у зв`язку з державною реєстрацією припинення права оренди на нерухоме майно, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових права на нерухоме майно.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» - залишити без задоволення.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 07 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 25 лютого 2020 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ Панченко О.О._______________ Триголов В.М.