Ухвала

30 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 619/4417/15-ц

провадження № 61-14860ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит», третя особа служба у справах дітей Дергачівської районної, державної адміністрації Харківської області, про визнання договору іпотеки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень

У липні 2015 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 , Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк Фінанси та Кредит»), третя особа - служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання договору іпотеки недійсним.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від

11 жовтня 2016 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним іпотечний договір від 10 квітня 2008 року № 12-26-И укладений між ОСОБА_7 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т. А., зареєстрований в реєстрі за

№ 1454.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 23 червня

2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент») про заміну сторони у справі та перегляд заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року задоволено частково.

Замінено відповідача у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , до ОСОБА_7 , ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», третя особа - служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання договору іпотеки недійсним, а саме ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент».

Відмовлено ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» у поновленні строку для перегляду заочного рішення Дергачівського райсуду Харківської області від

11 жовтня 2016 року.

Відмовлено ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» у задоволенні заяви про скасування заочного рішення Дергачівського райсуду Харківської області від

11 жовтня 2016 року.

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Есаймент» задоволено.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від

11 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рух справи у суді касаційної інстанції

У жовтні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій вона просила постанову Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року касаційну скаргу

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без руху, надано заявнику строк до 20 листопада 2020 року для подання касаційної скарги у новій редакції відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України та пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України із зазначенням підстав касаційного оскарження судових рішень.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У листопаді 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Як на підставу касаційного оскарження, у поданій на усунення недоліків касаційній скарзі, заявник посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, зокрема суд застосував норми права без урахування висновку Верховного Суду викладеного у постанові від

06 березня 2018 року № 819/1224/15-а (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також напункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо судове рішення оскаржується з підстав передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України).

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Серед основних засад судочинства Конституцією України встановлено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обгрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;

4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;

5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обгрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;

8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Перевіряючи наведені заявником підстави для відкриття касаційного провадження, зокрема, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верхового Суду від 06 березня 2018 року у справі № 819/1224/15-а, Верховний Суд вважає їх безпідставними.

У справі № 819/1224/15-а предметом спору були вимоги про скасування податкового повідомлення - рішення. Верховний Суд перевіряв дотримання заявником норм процесуального права щодо апеляційного оскарження судового рішення та висловив правовий висновок про те, що вчасна первинна подача апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Аналізуючи наведене, відсутні підстави вважати, що суд апеляційної інстанції у справі, що є предметом касаційного перегляду, помилково не врахував зазначених висновків Верховного Суду, оскільки предмет спору, встановлені судами фактичні обставини справи та підстави оскарження судових рішень не є подібними.

Посилання заявника на наявність підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України є необгрунтованими, оскільки посилаючись на наявність зазначених обставин заявник не зазначив жодного із визначених частинами першою та третьою статті 411 ЦПК України випадків, за наявності яких касаційне провадження може бути відкрите на підставі зазначеної заявником норми ЦПК України.

Залишаючи без руху касаційну скаргу представникаОСОБА_1 - ОСОБА_2 , Верховний Суд роз`яснив їй положення частини другої статті

389 ЦПК України щодо виключних випадків касаційного оскарження судових рішень, а також положення частини першої та третьої статті 411 ЦПК України.

У поданій на усунення недоліків касаційній скарзі, заявник знову лише послалася на наявність підстав для відкриття касаційного провадження визначених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, однак не вказала, які випадки порушення норм процесуального права визначені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України є підставою для відкриття касаційного провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

В силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд зобов`язаний перевіряти наявність підстав для відкриття касаційного провадження, зазначених у касаційній скарзі, оскільки перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Ураховуючи наведене, станом на 30 листопада 2020 року недоліки касаційної скарги, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року, заявник не усунула, оскільки належно не обгрунтувала зазначені нею підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня

1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит», третя особа служба у справах дітей Дергачівської районної, державної адміністрації Харківської області, про визнання договору іпотеки недійсним, вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик