Справа № 661/2901/20
Провадження № 2/661/782/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Нова Каховка

Новокаховського міського суду Херсонської області

Суддя - Ведяшкіна Ю.В.,

у цивільній справи №661/2901/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Представник АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 14 вересня 2018 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 в сумі 19 209 грн. 28 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17081 грн. 21 коп. в тому числі: заборгованість за поточним тілом кредиту в розмірі 235 грн. 97 коп., заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 16845 грн. 24 коп.; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 737 грн. 15 коп.; а також штрафу (фіксована складова) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процента складова) - 890 грн. 92 коп., що утворилася станом на 31 травня 2020 року, посилаючись на порушення боржником зобов`язань за кредитним договором.

На підставі ухвали суду від 19 серпня 2020 року та у відповідності до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

14 вересня 2020 року до суду надійшов відзив, відповідно до якого відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат - Ярова С.В. просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відносини між банком та ОСОБА_1 оформлені лише анкетою-заявою від 14 вересня 2020 року, в якій встановлено кредитний ліміт в розмірі 300 грн. та відсутні будь-які інші умови щодо права банку нараховувати проценти за користування кредитним лімітом, збільшувати кредитний ліміт в односторонньому порядку, нараховувати штрафи та пеню за прострочення виконання зобов`язань, тощо. Додаткових угод до даної анкети-заяви сторони не укладали. А визначена позивачем заборгованість в розмірі 19 209,28 грн. утворилась внаслідок безпідставного, на думку відповідача, списання банком коштів з рахунку відповідача у виді процентів за користування кредитним лімітом, штрафів та пені, які в анкеті-заяві від 14 вересня 2011 року не передбачені. Визначаючи складові заборгованості відповідачки за кредитом, визначив суму 17081,21 як «Тіло кредиту», однак це не відповідає дійсності, банк вводить суд в оману, оскільки ця сума утворилась штучно за рахунок списання банком процентів з кредитного ліміту, який банк постійно збільшував в односторонньому порядку. Так, тіло кредиту є фактично отримані позичальником кошти, без урахування процентів, штрафів, пені, комісій чи інших платежів, тому визначена банком сума заборгованості, на її думку, не відповідає дійсності. За таких підстав, вважають позов необґрунтованим, тому просять суд ухвалити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, в порядку розподілу судових витрат стягнути з позивача на користь відповідача витрати пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на надання професійної допомоги в розмірі 6000 грн.

28 вересня 2020 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на їх обґрунтованість оскільки підписавши заяву Банк та клієнт приєднується і зобов`язується виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг, та укладення якого не суперечить вимогам чинного законодавства України. З виписки по рахунку вбачається, що відповідач активно використовував кредитний рахунок починаючи з 14 вересня 2011 року та до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором, тому посилання відповідача на те, що він не був ознайомленим з умовами кредитування просив суд не приймати до уваги та задовольнити позовну заяву в повному обсязі

25 вересня 2020 року представником відповідача подав до суду заперечення на позовну заяву, в яких просить суд відмовити в задоволенні позову, зазначаючи на недоведеність позивачем заявленого розміру кредитної заборгованості належними доказами, тому, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

09 жовтня 2020 року до суду надійшли пояснення представника позивача, в яких він наполягає на задоволення позову, посилаючись на їх обґрунтованість.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи та не проводячи судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Так, судом встановлено, що звертаючись до суду з указаним позовом представник АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що 14 вересня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який збільшувався до 5500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 31 травня 2020 року за кредитним договором утворилася заборгованість у сумі 19 209 грн. 28 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17081 грн. 21 коп. в тому числі: заборгованість за поточним тілом кредиту в розмірі 235 грн. 97 коп., заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 16845 грн. 24 коп.; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 737 грн. 15 коп.; а також штрафу (фіксована складова) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процента складова) - 890 грн. 92 коп.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Установлено, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яку підписав відповідач, не містить відомостей щодо суми кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії.

Анкета-заява, яка міститься в матеріалах справи, взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та його підпису.

У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази про узгодження сторонами суми кредитного ліміту у розмірі 5 500 грн. та отримання відповідачем кредитної картки з указаним банком кредитним лімітом та досягнення сторонами умов про строк, на який надавався кредит.

На виконання ухвали суду від 05 жовтня 2020 року про витребування доказів, представником позивача 15 жовтня 2020 року надано відповідь вих. №1563258-ВБ, відповідно до якої надати суду більш детальний розрахунок заборгованості не виявилось можливим з технічних причин.

У даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14 вересня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22 липня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про кредитний ліміт, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такий правовий висновок відповідає постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та постанові Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі №209/369/17 (провадження №61-9829св19).

Аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю банком обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, оскільки анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору в розмірі та на умовах, обумовлених у позові, а відповідач факт укладання кредитного договору на зазначених умовах з позивачем та отримання кредитних коштів оспорює.

При цьому, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладання кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми, та на виконання ухвали суду від 05 жовтня 2020 року про витребування доказів, представником позивача 15 жовтня 2020 року надано відповідь вих. №1563258-ВБ, про неможливість з технічних причин надання суду більш детального розрахунку заборгованості.

Враховуючи вище викладене в своїй сукупності, позовні вимоги про стягнення грошових сум згідно з умовами такого договору задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в позові, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., розмір яких судом не зменшувався, за відсутністю відповідного клопотання з боку іншої сторони, на яку у відповідності до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, покладено обов`язок доведення не співмірності таких витрат, чого під час судового розгляду зроблено не було.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268 ч. 4, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесенні нею судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дні вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2020 року.

Суддя Ю. В. Ведяшкіна