Справа № 583/5226/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Р.В.,

при секретарі Шаміладзе В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідачів Титаренка О.М. ,

представника третьої особи Гмирі В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №5 в місті Охтирці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , малолітньої ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Охтирської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд, -

у с т а н о в и в :

16.12.2019 р. позивач звернулася у суд до відповідачів із зазначеним позовом прохаючи визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що вищезазначене житло належить їй на праві власності на підставі договору дарування. Наразі в її будинку зареєстровані син з невісткою та онукою. Однак починаючи із 2016 р. у належному їй будинку фактично не проживають. Через реєстрацію зазначених осіб вона позбавлена можливості отримувати субсидію. На неодноразові звернення про добровільне знання з реєстрації відповідачі не реагують, що стало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Позивач додатково пояснила, що вона є інвалідом 3 групи та обмежена у пересуванні. Через це не має будь-якого іншого доходу окрім незначної пенсії. Зазначених коштів їй не вистачає на оплату послуг із опалення через що вона мерзне в будинку. Субсидію їй не надають так як в будинку зареєстровані особи, які фактично не проживають в ньому та не надають відповідних документів, необхідних для подачі органу, який вирішує питання з надання субсидії. Так, її син з невісткою та онукою у 2016 р. переїхали проживати у винайману квартиру, що у мікрорайоні «Дачний». У її будинку вони не проживають, залишились тільки деякі речі, які вони не змогли забрати з собою та з її дозволу перебувають в будинку. Останнім часом відповідачі з нею не спілкуються, будь-якої допомоги не надають. Оплату житлово-комунальних послуг вони здійснювали частково та з її картки, наразі вижити їй допомагає пристаріла матір та донька.

Відповідачі та їх представник заявили про повне не визнання заявлених вимог.

Так, відповідач ОСОБА_6 пояснила, що зареєстрована у будинку позивачки з її дозволу починаючи із 2015 року разом із донькою так як для отримання допомоги на дитину потрібна була реєстрація. Чоловік у цьому будинку був зареєстрований ще раніше. Підтвердила, що її сімя починаючи із 2016 р. не проживає у тому будинку. Стосунки із позивачкою були складні, однак виїхали добровільно. Проте зазначила, що позивачці вони завжди допомагали як фізично, так і матеріально по мірі можливостей. У отриманні позивачем субсидії вони будь-ким чином не перешкоджали. Навпаки, на всі її вимоги щодо надання довідок реагували оперативно та належним чином. Між позивачкою та її чоловіком дійсно мав місце конфлікт, але це не може бути підставою для зняття їх з реєстрації в цьому будинку. Знання з реєстрації їхньої дитини призведе до порушення її прав щодо надання освітніх послуг. Зареєструвати її у м. Охтирці за іншою адресою вони не мають можливості.

Адвокат Титаренко О.М. зазначив, що відповідачі не порушувати правила співжиття і продовжують користуватись даним житлом тому законні підстав для зняття їх з реєстрації відсутні.

Представник третьої особи підтримав наданий службою висновок щодо доцільності визнання такою. Що втратила право користування житловим приміщенням малолітньої дитини. Однак зазначив про те, що даний висновок носить рекомендаційний характер.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 , згідно договору дарування від 16.08.1988 року належить позивачу ОСОБА_1 (а.с. 5)

Згідно довідки виданої головою квартального комітету «Східний» у будинку окрім позивачки зареєстровані також її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невістка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не проживають за даною адресою більше 3-х років (а.с. 4).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у будинку за зазначеною адресою починаючи із 31.10.2000, а ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - починаючи із ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Допитана як свідок ОСОБА_7 , яка є сестрою позивачки, підтвердила той факт, що відповідачі близько 3-х років не проживають у будинку. Спочатку вони контактували, відповідачі навідувались та допомагали матері, але потім стосунки між ними зіпсувались. Сестра подавала документи на отримання субсидії, однак їй було відмовлено через те, що відповідачі не надали якусь довідку. У позивачки дуже маленька пенсія по інвалідності, якою вона не може повністю сплачувати послуги на опалення, тому вони із матір`ю їй допомагають.

У заперечення доводів позивача адвокатом була надана довідка від того ж голови квартального комітету «Східний» про те, що син та онука дійсно зареєстровані у будинку позивачки починаючи із 31.10.2010 та фактично проживають у ньому.

Суд критично відноситься до наданої довідки, оскільки вона суперечить іншим дослідженим у судовому засіданні доказам та показам свідка.

За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідачі вселилась у спірну квартиру в якості членів сім`ї (син, невістка та онука власника квартири - позивача ОСОБА_1 ) і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Якщо відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18).

Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Судом встановлено, що відповідачі та малолітня ОСОБА_4 тривалий час не проживають разом із позивачкою, тобто вони перестали бути членами сім`ї позивача.

Отже, право подружжя ОСОБА_6 та їхньої малолітньої доньки на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника.

Судом було досліджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради від 30.01.2020 згідно якого суду було рекомендовано не визначати малолітню ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 . Суд критично ставиться до зазначеного висновку з огляду на наступне. Місцем проживання малолітньої дитини є місце проживання її батьків або одного із них (ч. 4 ст. 29 ЦК України), а викладені у висновку пояснення відповідача ОСОБА_6 про те, що їх позивач фактично вигнала з будинку на початку 2019 спростовані як поясненнями самої ОСОБА_6 , так і іншими доказами. Навпаки, із пояснень позивача було встановлено, що вона свого часу пропонувала синові зробити переобладнання в будинку (фактично здійснити його поділ) переоформивши на себе його частину із подальшою сплатою комунальних послуг за її утримання. Однак останній на зазначену пропозицію не пристав. Суду відповідачами були надані копії квитанцій про оплату за комунальні послуги за серпень 2018 р., однак останні не підтверджують ту обставину, що за комунальні послуги сплачували саме відповідачі за власний рахунок, а не із карткового рахунку позивача,як вона про це стверджує у судовому засіданні.

Отже, оскільки відповідачі не є власниками спірної квартири, у даній квартирі не проживають на протязі останніх 3 років, розірвані сімейні стосунки із позивачем, винаймають житло та постійно право користування ним чужою власністю припинилось у зв`язку із припиненням сімейних відносин із особою, яка надала сервітут. Відповідачі наразі витрати на утримання квартири не несуть, комунальні послуги не сплачують, а також враховуючи те, що зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що користування відповідачем будинком порушуватиме право позивача як власника його власника.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для повного задоволення заявлених позивачем вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 319, 321, 391, 406 ЦК України, ст. ст. 11-13, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 267-268, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , понесені нею судові витрати пов`язані із сплатою судового збору в сумі по 384 гривні 20 копійок із кожної особи.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Охтирського міськрайонного суду Р.В.Сидоренко