Єдиний унікальний номер 219/2400/17
Номер провадження 22-ц/804/375/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Будулуци М.С.

суддів: Гапонова А.В., Папоян В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін в місті Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 квітня 2017 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 219/2400/17, суддя Харченко О.П., рішення постановлене в м. Бахмут Донецької області), -

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2017 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (раніше - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», надалі - АТ КБ «Приватбанк», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 55 821, 71 грн., зазначивши, що відповідно до укладеного договору без номеру від 10 травня 2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 6 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів за рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою.

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 1.1.2.3, до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання повернути Банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконати інші зобов`язання в порядку та в строки, встановлені кредитним договором.

Проте, відповідач не виконала свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, чим порушила умови договору та вимоги чинного законодавства України, а тому, станом на 28 лютого 2017 року, у неї виникла заборгованість у розмірі 55 821 грн. 71 коп., яка складається з наступного:

- 6 004,90 гривень. заборгованість за кредитом;

- 43 589,23 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3 093,21 гривень заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500 гривень штраф (фіксована частина);

- 2 634,37 гривень штраф (процентна складова).

Виходячи з наведеного, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 55 821 грн. 71 коп. та судовий збір в розмірі 1 600 гривень за подачу позовної заяви.

Заочним рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 квітня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 49 594 грн. 13 коп. за кредитним договором б/н від 10 травня 2011 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у сумі 6 004 грн. 90 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 43 589 грн. 23 коп., судовий збір у сумі 1 600 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 листопада 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 квітня 2017 року відмовлено.

Із вказаним рішенням Артемівського міськрайонного суду не погодилась відповідач ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне, з`ясування обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції щодо задоволення позову та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вона зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази встановлення відповідачу кредитного ліміту, його розміру та підвищення кредитного ліміту, а також докази відкриття відповідачу карткового рахунку.

Апелянт вказав, що відповідно до копії анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, остання не містить даних про предмет договору та те, які саме банківські послуги надавалися Банком відповідачу. Стверджуючи про укладення з відповідачем кредитного договору, Банк не надав суду дані про узгоджену між сторонами суму кредиту, дані про видачу кредитної картки, її виду, номеру та строку дії, інформацію про бажання клієнта отримати відповідну картку, не зазначена в ній і процентна ставка за користування кредитом. В анкеті-заяві відсутні також й умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

На думку апелянта, будь-які належні та допустимі докази на підтвердження отримання відповідачем кредиту в розмірі 6 300 гривень матеріали справи не містять.

Зі змісту долученої до позовної заяви копії анкети-заяви не зрозуміло чи містить ця заява приписи про ознайомлення відповідача з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку, які долучені до матеріалів справи, а не з будь-якими іншими.

За вказаних обставин відповідач вважає, що суд позбавлений можливості встановити, які саме умови мала анкета-заява від 10 травня 2011 року, що підписана відповідачем. У заяві позичальника від 10 травня 2011 року процентна ставка не зазначена, бажаний ліміт не вказано, тоді як в тексті позовної заяви вказано про отримання відповідачем кредиту в розмірі 6 300 гри.

Крім того, у цій же заяві, що підписана сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Відповідач вважає, що кредитний договір не є договором приєднання та не є публічним договором, оскільки в кожному конкретному випадку Банк може змінити умови договору під конкретні умови кредитування, залежно від обставин, на які не впливає позичальник.

Відтак, у відповідача відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ стосовно повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої палати Верховного суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача від позивача до апеляційного суду не надійшов.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому рішенні суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна вказаного позову складає 55 821 грн. 71 коп., то апеляційну скаргу відповідача суд розглянув без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача - АТ КБ «Приватбанк» у рахунок заборгованості за кредитним договором без номеру від 10 травня 2011 року підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом у розмірі 6 004 грн. 90 коп. та заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 43 589 грн. 44 коп., а всього 17 564 грн. 23 коп.

Суд також дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 093 грн. 21 коп., штрафу в розмірі 500 грн. 00 коп. та процентної складової штрафу в розмірі 2 634 грн. 37 коп. задоволенню не підлягають, оскільки, відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Судом першої інстанції встановлені наступні неоспорені обставини.

10 травня 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір без номеру (далі по тексту - договір) про видачу кредиту у розмірі 6 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, тому, згідно з довідкою-розрахунком, наданою позивачем, станом на 28 лютого 2017 року розмір її заборгованості становить 55 821 грн. 71 коп., яка складається з наступного: 6 004 грн. 90 коп. - заборгованість за кредитом; 43 589 грн. 23 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 093 грн. 21 коп. заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 2 634 грн. 37 коп. - штраф (процентна складова).

При вирішенні справи суд посилався на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. П. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з дня підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині розміру стягненого тіла кредиту та в розміру стягненої заборгованості по процентам за користування кредитом, а тому змінює рішення суду першої інстанції в цій частині, частково задовольнивши апеляційну скаргу, виходячи з наступного

Так, пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

За змістом статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно із статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено статтею 1049 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача стосовно того, що позивачем не доведено підписання кредитного договору, не видано кредитну картку та не відкрито кредитний рахунок, з огляду на наступне.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-III( далі Закон № 2121-III) .

Відповідно до статті 2 Закону № 2121-III, банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання сплати процентів та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Апеляційним судом встановлено, що 10 травня 2011 року ОСОБА_1 , підписавши кредитний договір, стала клієнтом Банку та отримала кредит у розмірі 6 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони, окрім вказаної заяви, підписали й довідку про умови кредитування, що не оспорює відповідач.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на 28 лютого 2017 року у відповідача існувала заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6 004 грн. 90 коп.; по процентам за користування кредитом 43 589 грн. 23 коп.; за пенею та комісією 3 093 грн. 21 коп. (а.с. 4 - 5).

Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою, за користування кредитом Банк нараховує проценти у розмірах, встановлених Тарифами Банку із розрахунку 360 календарних днів у році.

Згідно довідки про умови кредитування та позовної заяви, за користування кредитом відповідачу встановлена процентна ставка в розмірі 2,5 % на місяць, що дорівнює 30 % на рік (12 місяців х 2,5%) (а.с. 2 - 3, 7).

За розрахунком заборгованості за кредитним договором, нарахування процентів за користування кредитом провадилося наступним чином: з 10 травня 2011 року 30 %, з 01 вересня 2014 року 34,8 %,а з 01 квітня 2015 року 43,2 % на рік.

Згідно з ч.ч. 1 - 2 ст. 1056 1 ЦК України (в редакції Закону України від 21.01.2010 р. № 1822-VI), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056 1 ЦК у зв`язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року, що всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056 1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056 1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно пункту 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, Банк має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду із змінами, вважається, що Клієнт прийняв нові умови.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Згідно виписки по картковому рахунку, підвищення процентної ставки передбачено з 01 вересня 2014 року щодо операцій після 01 вересня 2014 року, а з 01 квітня 2015 року щодо операцій після 01 квітня 2015 року.

Згідно виписки, будь - яких операцій після 01 вересня 2014 року відповідач не здійснював, а тому позовні вимоги Банка в частині стягнення процентів з 01 вересня 2014 року за процентною ставкою 34,80 % та з 01 квітня 2015 року за процентною ставкою 43,20 % є безпідставними.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що розрахунок заборгованості має бути наступним.

Заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом слід стягувати за наступною формулою: тіло кредиту, на яке нараховуються відсотки х на процентну ставку за користування кредитом за рік/кількість днів у році х кількість днів у періоді, за який стягується заборгованість.

Заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 23 серпня 2013 року по 31 серпня 2014 року нарахована правильно в сумі 980 грн. 83 коп.

Станом на 01 серпня 2014 року сума заборгованості за тілом кредиту в розрахунку Банка складає 5 722 грн. 89 коп., та в подальшому вона не змінювалась, а тому апеляційний суд вважає, що саме цю суму заборгованості за тілом кредиту необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Враховуючи, що Банк з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2017 року неодноразово змінював проценту ставку за користування кредитом, без належного повідомлення відповідача, то апеляційний суд дійшов висновку про необхідність стягнення процентів за користування кредитом, виходячи з наступного:

1) За період з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2017 року (у періоді 911 дня; тіло кредиту дорівнює 5 722 грн. 89 коп.; ставка за рік 30 %) сума процентів за користування кредитом дорівнює 4 344 грн. 63 коп. (із розрахунку: 5 722,89 грн. х 30,00 %/360 днів х 911 днів).

Відтак, загальна сума заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 29 березня 2014 року по 28 лютого 2017 року складає 5 325 грн. 46 коп. (980,83 грн. + 4 344,63 грн.), яка й підлягає стягненню з відповідача на користь Банку.

Доводи апеляційної скарги про те, що зі змісту копії анкети-заяви не зрозуміло чи була ознайомлена відповідач з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку, що долучені до матеріалів справи, апеляційним судом відхиляє, як помилковий, з огляду на наступне.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що у даному випадку кредитний договір був укладений шляхом оформлення і підписання сторонами анкети-заяви №216159901 від 10.05.2011 року та довідки про умови кредитування №213913493 від 10.05.2011 року, у яких визначені умови щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, що є складовою частиною кредитного договору.

Таким чином, договір укладено у письмовій формі і підписано сторонами, та між сторонами виникли правовідносини щодо виконання зобов`язання саме у порядку та спосіб, який визначено договором, і цей факт є доведеним. За таких обставин, твердження відповідача щодо відсутності погоджених сторонами умов договору про сплату процентів та встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання не відповідають дійсності.

Апеляційний суд також зазначає, що посилання відповідача на правовий висновок, висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) є помилковим, оскільки вона не стосується даних правовідносин та постановлена у справі з іншими обставинами. В цій справі висловлено правову позицію про застосування положень статей 633, 634 ЦК України щодо договору приєднання у разі відсутності узгодження умов договору, які встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах. Тоді як в даній справі, підписавши анкету-заяву та довідку про умови кредитування, позичальник ознайомився та погодився з викладеними в них основними умовами укладеного договору.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 10 травня 2015 року в розмірі 11 048 грн. 35 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 722 грн. 89 коп. та з заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 5 325 грн. 46 коп.

Що ж стосується стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією і стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової), то рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається, оскільки сторонами в цій частині воно не оскаржується.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, як ухвалене з порушенням норм матеріального права, підлягає зміні, а саме з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором, що виникла станом на 28 лютого 2017 року, на загальну суму 11 048 грн. 35 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 722 грн. 89 коп. та заборгованості по процентам 5 325 грн. 46 коп., частково задовольнивши апеляційну скаргу відповідача.

Оскільки рішення суду підлягає зміні, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 382 ЦПК України ,судові витрати між сторонами слід розподілити наступним чином.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, судовий збір за подачу позову Банком покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» слід стягнути 316 грн. 67 коп., виходячи з розрахунку: 11 048 грн. 35 коп. х 100 / 55 821 грн. 71 коп. х 1 600 грн. / 100.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідачем, яка частково задоволена, слід покласти на позивача, та стягнути його з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 1 865 грн. 34 коп., виходячи з розрахунку:

1). 11 048 грн. 35 коп. х 100 / 49 594 грн. 13 коп. х 2 400 грн. / 100 = 534 грн. 66 коп.;

2). 2400 грн. - 534 грн. 66 коп. = 1 865 грн. 34 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 квітня 2017 року в частині задоволених вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» МФО 305299, заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 травня 2011 року в сумі 11 048 (одинадцять тисяч сорок вісім) гривень 35 копійок, яка виникла станом на 28 лютого 2017 року, що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 5 722 (п`ять тисяч сімсот двадцять дві) гривні 89 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 5 325 (п`ять тисяч триста двадцять п`ять) гривень 46 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» МФО 305299, судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 316 гривень 76 копійок .

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» МФО 305299, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1 865 гривень 34 копійки.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений та долучений до матеріалів справи 25 лютого 2020 року.

Суддя доповідач М.С. Будулуца

Судді: А.В. Гапонов

В.В. Папоян