Справа № 462/1714/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року м.Львів Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді - Пилип`юк Г. М.

за участю секретаря Зубрицької О.М.,

заявника ОСОБА_1

представника заявника - ОСОБА_2

представника заінтересованої особи - Тимчишин І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування фізичної особи на утриманні,

встановив:

Заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю більше десяти років без укладення шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утриманні ОСОБА_3 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свою заяву обґрунтовує тим, що проживала разом із ОСОБА_3 однією сім`єю без укладення шлюбу у квартирі по АДРЕСА_1 , а частково у будинку померлого по АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою №1023 від 13.06.2007 року видану Комарнівською міською радою, у якій вказано, що заявник проживала разом з ОСОБА_3 до його смерті та перебувала на його утриманні. Крім того, 26.05.2001 року після п`яти років спільного проживання вони уклали церковний шлюб, що підтверджується свідоцтвом таїнства подружжя. Зазначає, що встановлення вказаних фактів їй необхідно для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Вказує, що вона є інвалідом ІІ групи, 23.11.1981 ороку її було звільнено з роботи у зв`язку з інвалідністю, а тому доходи ОСОБА_3 були основним джерелом її доходів.

В судовому засіданні заявник та представник заявника заяву підтримали, покликаючись на мотиви такої, яку просять задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви. Зазначила, що ОСОБА_1 за призначенням пенсії не зверталася, рішення про відмову в призначенні пенсії не приймалося.

Заслухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 5/ проживав разом із ОСОБА_1 без укладення шлюбу частково у квартирі по АДРЕСА_1 , а частково у будинку померлого по АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою №1023 від 13.06.2007 року видану Комарнівською міською радою, у якій вказано, що заявник проживала разом з ОСОБА_3 до його смерті та перебувала на його утриманні /а.с. 10/. Крім того, 26.05.2001 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали церковний шлюб, що підтверджується свідоцтвом таїнства подружжя /а.с. 9/. Заявник зазначає, що встановлення вказаних фактів їй необхідно для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Судом встановлено, що вона є інвалідом ІІ групи /а.с. 7/, 23.11.1981 року її було звільнено з роботи у зв`язку з інвалідністю /а.с.8/ .

Згідно інформаційної довідки зв спадкового реєстру від 28.11.2019 року виданої Городоцькою державною нотаріальною конторою спадкова справа після смерті ОСОБА_3 19.06.2006 року відсутня.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердили факт проживання однією сім`єю заявниці з ОСОБА_3 .

Зі змістуст.4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав на підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.5 ч.1ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Враховуючи зазначені норми процесуального права, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Із змісту заяви вбачається, що заявниця просить встановити факти, що мають юридичне значення, від якого залежить виникнення у неї права на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від31.03.1995року №5«Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами частини 2 статті 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям; що якщо заявники прожили спільно тривалий час, вони складають сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з положеннями частин 1, 2статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Положення статті 74 СК України дають підстави дійти висновку, що вони поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного поживання однією сім`єю; спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті3,74 СК України), а для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 , пояснень її представника в судовому засіданні, матеріалів справи, в тому числі копії паспорта, не вбачається перебування заявниці у зареєстрованому шлюбі.

Поряд з цим, суд вважає достатньо переконливими і такими, що не викликають сумнівів доводи заявника, що вона постійно проживала разом із ОСОБА_3 по день його смерті, оскільки ці обставини підтверджуються показаннями свідків, що узгоджуються між собою і чітко вказують на час початку спільного проживання заявниці та ОСОБА_3 , постійний, а не тимчасовий або періодичний характер такого проживання.

Щодо характеру відносин між ними, то вказані свідки безсумнівно підтвердили, що ці відносини мали усі ознаки сім`ї більше десяти років, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом планували і проводили спільні витрати, утримували житло, придбавали майно в інтересах сім`ї.

Крім того, відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до листа Верховного суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце. Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження.

Судовим розглядом встановлено, що заявик на момент смерті ОСОБА_3 була особою непрацездатною, інвалідом ІІ групи, отримувала пенсію, інших джерел доходів не мала, не працювала і спільно проживала зі своїм чоловіком на момент його смерті.

Факт перебування фізичної особи на утриманні встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника.

Як вбачається із поданої заяви, встановлення юридичного факту заявниці потрібно у зв`язку із наміром оформити пенсію у зв`язку з втратою годувальника, тобто має юридичне значення та породжує виникнення майнового права.

Таким чином, заявник скористалася своїм правом на звернення до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні та надав про це відповідні докази.

Надані заявником докази суд визнає належними та допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт спільного проживання заявника із померлим та знаходження на його утриманні, а тому суд дійшов висновку, що заява є підставною, ґрунтується на законі, а відтак підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 293,315, 319 ЦПК України, суд

ухвалив:

заяву задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю більше десяти років без укладення шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утриманні ОСОБА_3 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.02.2020 року.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Г. М. Пилип`юк