ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року

м.Суми

Справа №589/523/19

Номер провадження 22-ц/816/514/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Орлова І. В.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 серпня 2019 року в складі судді Лєвші С.Л., ухвалене в м. Шостка,

В С Т А Н О В И В:

11 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що перебувала з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2013 року цей шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка з донькою проживають окремо від відповідача. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про доньку, не цікавиться її життям, досягненнями. Дитина знаходиться на повному матеріальному утриманні позивачки.

Просила стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 11 лютого 2019 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768 грн 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить змінити рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 серпня 2019 року в частині визначення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 та ухвалити нове рішення, яким стягувати з нього аліменти в розмірі 2218 грн. щомісячно, тобто в розмірі прожиткового мінімуму для дитини.

При цьому зазначає, що на даний момент він не працює, є опікуном свого батька інваліда.

Вказує, що він готовий сплачувати 2218 грн, оскільки вважає, що ця сума є цілком достатньою, оскільки прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить 2218 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачкою до апеляційного суду не направлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 листопада 2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї згідно з актовим записом № 3411 (а.с. 2-4).

Відповідно до свідоцтва про народження (серія НОМЕР_1 ), виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва 10 березня 2007 року, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в Книзі реєстрації народжень 10 березня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 370. Батьками дитини є: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_4 (а.с. 5).

Відповідно до свідоцтва про шлюб (серія НОМЕР_2 ), виданого Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 15 червня 2018 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 15 червня 2018 року, про що в цей день складено відповідний актовий запис № 742. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_6 , дружини ОСОБА_6 (а.с. 6).

Згідно довідки, виданої 28 вересня 2018 року Громадською організацією об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Почин», ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 року пo 30 червня 2019 року - 2027 грн., з 01 липня 2019 року пo 30 листопада 2019 року - 2118 грн., з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 2218 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття і, врахувавши положення ст. 182 цього Кодексу, визначив до стягнення аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та норм матеріального права.

Стягнення за рішенням суду першої інстанції аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача відповідає вимогам ч. 1 ст. 182 й ч. 5 ст. 183 СК України та узгоджується з положенням ч. 2 вказаної статті, згідно якої розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону та висновків суду не спростовують.

Зокрема, посилання скаржника, що сума 2218 грн., яку він просить стягувати є цілком достатньою, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Судом прийнято рішення у відповідності до вказаної норми закону, було враховано всі обставини, що мають значення для справи. Судом апеляційної інстанції при перегляді рішення також бралось до уваги й те, що стягнуті рішенням суду аліменти у вказаному розмірі цілком відповідають тим витратам, які несе позивачка на утримання дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач на даний момент не працює та твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що він є опікуном свого батька-інваліда, не заслуговують на увагу, оскільки вказані твердження не підтверджується належними та допустимими доказами.

Відповідач є працездатною особою, не надав належних та допустимих доказів щодо неможливості працевлаштуватись чи заборону працювати у зв`язку з захворюванням.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Відповідач є працездатною людиною, доказів того, що він не може працювати відповідачем не надано.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, апелянтом не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього будь-яких інших обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області розмірі.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

І.В. Орлов