Справа №522/2965/20
Провадження № 2-о/522/187/20
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судових засідань Вадуцкої В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

Заявник 21 лютого 2020 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси та просила видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк у шість місяців та покласти на нього обов`язків:

1.Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися ближче ніж 50 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;

2. заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

3. заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_1 або контактувати із нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування заяви вказано, щокривдник є її чоловіком, який під час їх спільного проживання неодноразово піднімав на заявницю руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень. На неодноразові пропозиції заявниці відвідати спільно психолога, він відмовлявся. Після чергової сварки із побиттям у січні 2018 року вони майже два місяці проживали окремо, після чого заявниця погодилася почати відносини спочатку та мала намір зберегти сім`ю. Проте, постійні необґрунтовані ревнощі, обмеження особистої свободи та насильницькі дії з боку чоловіка стали підставою для розриву між ними відносин в листопаді 2019 року та її звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу в січні 2020 року (справа 522/1568/20). При цьому, протягом усього цього часу її чоловік все одно не залишав її у спокої та під час останньої зустрічі 12.02.2020 року близько о 22 год. 30 хв. ОСОБА_2 знову побив заявницю, після чого вона була вимушена звернутись до поліції. Після подання нею заяви про нанесення тілесних ушкоджень її чоловік написав смс-повідомлення, в якому висловив погрози, та дзвонив її знайомим, яких просив передати їй погрози через них. За викладених обставин заявниця просила застосувати до чоловіка обмежувальний припис.

Ухвалою суду від 21.02.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду на 24.02.2020 року.

За клопотання зацікавленої особи 24.02.2020 року розгляд справи був відкладений на 27.02.2020 року.

До суду 25.02.2020 року надійшли письмові пояснення ОСОБА_2 , згідно з якими заперечував проти заяви та просив відмовити у її задоволенні. Посилався на те, що перебуває у заявницею у зареєстрованому з 05 серпня 2017 року шлюбі. З самого початку з боку її жінки почалися створюватись конфліктні ситуації, починаючи від безпідставних ревнощів до виразу його обличчя. Вказував, що всі роки намагався робити все для збереження сім`ї та ніколи не застосовував фізичне насилля, усі непорозуміння намагався вирішити методами діалогу. Зазначив, що після словесного конфлікту у листопаді 2019 року його жінка, заявниця, пішла від нього та до 13 лютого 2020 року майже не підтримувала стосунки. Посилався на те, що 13 лютого 2020 року з його боку не вчинялось жодних насильницьких дій до заявниці, навпаки остання провокувала конфлікт, винула в нього скляний бокал, який пролетів повз нього, намагалась в`язати ще який предмет, між тим він запобіг цьому, обхопивши її. Коли жінка заспокоїлась, він відпустив її. Вказував, що після цього заявниця мовчки пішла збирати речі з наміром піти до матері. Вказував, що ніяких фізичних дій до ОСОБА_3 не здійснював, на теперішній час не бажає продовжувати відносини із чоловіком та не заперечує проти розірвання шлюбу. При цьому, заперечував проти обмежувального припису, оскільки вважає його безпідставним.

У судовому засіданні 27.02.2020 року були присутні заявниця та її представник адв. ОСОБА_4 Є ОСОБА_5 , представник зацікавленої особи адв. Заславський В.М..

Заявниця та її представник подану заяву підтримали та просили задовольнити. Заявниця у судовому засіданні посилалась на те, що її чоловік схильний до вживання алкоголю кожного дня від 2 до 7,5 літрів пива та агресії, довідку від психолога він отримав не одразу, а лише після повторної характеристики від сусідів. Ще в 2017 році вона уходила від нього на два місяці, проте потім повернулась та мала намір зберегти сім`ю. Між тим, її чоловік має психологічні проблеми та з ним неможливо жити. 25.11.2019 року вона вдруге пішла від нього, при цьому ОСОБА_2 постійно дзвонить їй та її матері, влаштовує допити, висловлює погрози, та не дає згоди на розірвання шлюбу, тому вона вимушена була звернутись до суду з відповідним позовом. Увечері 12.02.2020 року, коли заявниця намагалась мирно вирішити їх життєві питання, її чоловік почав її ображати, та коли вона мала намір піти, він схватив її та повалив на підлогу, поставив коліно на горло та не давав їй змоги піднятись, все це продовжувалось майже 50 хвилин. Потім, коли він трохи заспокоївся, відпустив її, проте весь час кричав, що вона його зрадила. Він її навіть виштовхав із квартири та вона злетіла, впавши, по сходникам. Після цього вона з сусіднього будинку вона викликала дільничого та 14.02.2020 року пройшла медичне обстеження. Після чого постійно отримувала від чоловіка погрози. Все це впливає на її здоров`я та вона вимушена відвідувати психолога.

Представник заявниці зазначив, що спілкувався з чоловіком заявниці ІНФОРМАЦІЯ_2 , та останній визнав, що побив її, при цьому рекомендував адвокату ніяких дій відносно нього не приймати.

Представник заінтересованої особи заперечував проти заяви та просив відмовити, посилаючись на її необґрунтованість та недоведеність. Вказував, що чоловік заявниці не є кривдником та відносно жінки не застосовував будь-яких насильницьких дій.

Відповідності до п. 1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд, дослідивши матеріали заяви про видачу обмежувального припису, дійшов наступного висновку.

Із матеріалів справи вбачається, що заявниця з 05 серпня 2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Згідно пояснень сторін, між ними на теперішній час існують напружені стосунки та 29 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовом про розірвання шлюбу (справа 522/1569/20).

12 лютого 2020 року заявниця звернулась до Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з заявою, згідно якої просила прийняти міри відносно її чоловіка ОСОБА_2 , який наніс їй тілесні ушкодження 12.02.2020 року приблизно о 22 год. 30 хв..

За цим фактом 13.02.2020 року черговим поліції було направлено заявницю на медичний огляд, про що свідчить направлення №30 на предмет установлення факту ушкодження здоров`я.

Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Зважаючи на наведені правила Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 756/2072/18, у постанові від 04.12.2019 по справі № 607/10122/19).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

З огляду на встановлені судом обставини, пояснень заявниці, оскільки остання зверталась до правоохоронних органів з приводу незаконних дій її чоловіка ОСОБА_2 та застосування до неї фізичного насилля, суд погоджується з доводами заявниці щодо наявності психологічного та фізичного насильства, яке чинить її чоловік, а отже заявниця, як особа, яка постраждала від такого насильства потребує захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Враховуючи викладене, оцінюючи встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку про необхідність видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РВ УМВС України в Одеській області 09.07.2010 року, що мешкає за адресою АДРЕСА_1 , строком на шість місяців, до 27.08.2020 року, шляхом заборони йому наближатися ближче ніж 50 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ); заборони особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборони вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_1 або контактувати із нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

У силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 1, 2, 5, 10-13, 76-80, 81, 89, 241, ст. 247, 258, 263-265, 268, 273, 293-300, 350-1, 354, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 - задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РВ УМВС України в Одеській області 09.07.2010 року, що мешкає за адресою АДРЕСА_1 , строком на шість місяців, до 27.08.2020 року, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покласти на нього обов`язків:

1.Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися ближче ніж 50 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 );

2. заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

3. заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_1 або контактувати із нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя Л.В. Домусчі