Справа № 216/2850/19
Провадження № 2/216/1104/20
РІШЕННЯ

іменем України

10 листопада 2020 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Марущак І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 приміщення суду у м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи без самостійних вимог Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, про визнання права власності на 1/2 частку нерухомого майна у спільній сумісній власності подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 16.02.1993 виконавчим комітетом Центрально-Міської райради народних депутатів було передано на праві приватної власності житло її чоловіку ОСОБА_4 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . У домовій книзі зазначений склад сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . На момент видачі свідоцтва на право власності ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем. 13.07.1994 шлюб був розірваний. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті їх донька ОСОБА_2 у 2019 році звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги, так як на день смерті спадкодавця булла зареєстрована з ним за однією адресою. 20.03.2019 державний нотаріус Уколова Н.М відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не визначено право власності у спільному майні подружжя на спадкове майно. Таким чином, донька позивача ОСОБА_2 не може оформити право власності на 1/2 частину спадкового майна, поки позивач не визначить свою частку у спільному майні подружжя. На підставі вищевикладеного, просить суд: визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності на задоволенні позовних вимог наполягала.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, протии задоволення позовних вимог не заперечували.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області.

Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.11.1979 по 13.06.1994, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 17) та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 18).

У період шлюбу, а саме 16.02.1993 на ім`я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право приватної власності на будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 19) вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів спадкової справи №105-2019 (а.с. 62-79) встановлено, що з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулася дочка померлого ОСОБА_2 . Більше з заявами про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався. Спадкове майно складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори від 20.03.2019 ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не визначено право власності в спільному майні подружж на спадкове майно. Оскільки на момент видачі свідоцтва про право приватної власності на будівлю, померлий ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , остання має право на 1/2 частку житлового будинку, яку вона набула у шлюбі, але юридично не оформила.

Відповідно до п.1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України, зазначений кодекс набув чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України), норми СК застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Враховуючи те, що спільне майно подружжя набуте до 01 січня 2004 року, правовідносини у справі регулюються положеннями Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Так, відповідно до положень ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Таким чином, враховуючи, що вищезазначене спірне нерухоме майно набуте за час шлюбу, відповідно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та позивача у справі, у зв`язку з чим суд приходить висновку про можливість визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст. 41 Конституції України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи без самостійних вимог Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, про визнання права власності на 1/2 частку нерухомого майна у спільній сумісній власності подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, право власності на 1/2 частку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

-позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

-відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

-відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

-третя особа: Перша криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Петра Калнишевського, буд. 5, ЄРДПОУ: 28910118.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов