КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/949/2020 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Заришняк Г.М., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 21 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Легбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року позивач ПАТ «Легбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення заборгованості, який обґрунтовував тим, що 25 березня 2013 року ОСОБА_1 банком надано кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії.

Станом на 18.03.2015 року ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору і мав прострочену заборгованість.

Оскільки відповідач ухилявся від виконання зобов`язання та не погашав заборгованість, позивач ПАТ «Легбанк» просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 6 316 169 грн. 43 коп. заборгованості, з яких: 3 781 110 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 818 377 грн. 11 коп. - прострочена заборгованість за процентами, 857 742 грн. 21 коп. - пеня за кредитом, 187 498 грн. 41 коп. - пеня за процентами, 43 819 грн. 44 коп. - три проценти річних та 627 622 грн. 26 коп. інфляційних втрат.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 21 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Легбанк» 3 781 110 грн. простроченої заборгованості за кредитним договором, 818 377 грн. 11 коп. простроченої заборгованості за процентами, 857 742 грн. 21 коп. пені за прострочення погашення кредитної заборгованості, 187 498 грн. 41 коп. пені за прострочення сплати процентів, 627 622 грн. 26 коп. інфляційних втрат, а всього - 6 272 349 грн. 78 коп.

В решті вимог позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 3 654 грн. судового збору

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2016 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі задоволено і апеляційне провадження у справі зупинено до набрання законної сили Рішення Голосіївського районного суду міста Києва у цивільній справі №752/4038/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ЛЕГБАНК» про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором №04-08-13КФ від 25 березня 2013 року.

Як вбачається з Ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 08 червня 2016 року, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Легбанк» про визнання припиненими правовідносин зупинено до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Легбанк» про визнання рішень загальних зборів недійсними (т.1, а.с.246).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2020 року клопотання ТОВ «ФК «Морган Кепітал» задоволено.

Провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 21 березня 2016 року у справі за позовом ПАТ «Легбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіпоновлено.

Залучено ТОВ «ФК «Морган Кепітал» в якості правонаступника прав та обов`язків ПАТ «Легбанк» у справі за позовом ПАТ «Легбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Призначено судовий розгляд вказаної справи у судовому засіданні суду апеляційної інстанції на 07 жовтня 2020 року на 11 год. 45 хв. (т.2, а.с.50-52).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог банку про стягнення простроченої заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, пені та інфляційних втрат, відповідно до наведеного розрахунку.

При цьому, суд критично поставився до доводів представника відповідача про задоволення вимог ПАТ «Легбанк» за рахунок автомобілю переданого в заставу, оскільки ці доводи в порушення 10, 60 ЦПК України не ґрунтуються на належних доказах.

Крім того, судом вірно не взято до уваги доводи представника позивача про можливе зустрічне зарахування вимог за цим позовом за рахунок грошових коштів, які розміщені у ПАТ «Легбанк» на підставі договорів банківських вкладів, оскільки законом не передбачено іншого порядку задоволення боргових вимог до банку у разі прийняття рішення про його ліквідацію ніж встановленого ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дотриманням черговості, встановленої у ст.52 цього Закону.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 25 березня 2013 року ОСОБА_1 отримав у ПАТ «Легбанк» кредит 04-08-13КФ у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії в розмірі 1 200 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами на умовах та в порядку, передбаченому договором (а.с.8-11).

23 липня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору №04-08-13КФ від 25.03.2013 року, згідно з якою ліміт кредитування змінено на 5 400 000 грн., а 31.07.2013 року укладено додаткову угоду до кредитного договору №04-08-13КФ від 25.03.2013 року, згідно з якою ліміт кредитування змінено на 4 300 000 грн. на строк до 20.03.2014 року зі сплатою 20 % річних (а.с.12, 13).

Додатковою угодою від 18.03.2014 року до кредитного договору №04-08-13КФ від 25 березня 2013 року встановлено строк кредитування до 17.03.2015 року (включно) зі сплатою 20 процентів річних (а.с.14).

Також встановлено, що за п.1.3 договору проценти за користування кредитом нараховуються банком, починаючи від дня видачі кредиту позичальнику і до повного його погашення та сплачуються позичальником щомісячно не пізніше 20 числа наступного за звітним місяцем.

Відповідно до п.2.2 договору кредит, наданий банком, забезпечується всім належним майном позичальника та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Згідно з п.3.2.1 договору позичальник зобов`язується належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за договором.

За пунктом 5.2 договору за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен календарний день прострочення.

Відповідно до заяв про видачу готівки, а також виписки з особового рахунку № НОМЕР_4 за період від 25.03.2013 року до 03.08.2015 року, ОСОБА_1 видавались ПАТ «Легбанк» грошові кошти згідно договору кредитної лінії 04-08-13КФ від 25.03.2013 року у розмірі 60 736 668 грн. (а.с.23-46, 119-155).

Як вбачається з кредитному договору, укладеного між сторонами, в ньому визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Банківською установою зобов`язання за договором виконані в повному обсязі, а ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконав.

З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості від 03.08.2015 року, а також виписки з особового рахунку № НОМЕР_4 за період від 25.03.2013 року до 03.08.2015 року та виписки з особового рахунку № НОМЕР_5 UAН за період від дати відкриття по 03.08.2015 року (проценти згідно договору 04-08-13КФ від 25.03.2013 року) вбачається, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором без урахування 3 % річних складає - 5 644 727 грн. 73 коп., з яких 3 781 110 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість, 818 377 грн. 11 коп.- прострочена заборгованість за відсотками, 187 498 грн. 41 коп. - пеня за відсотками, 587 742 грн. 21 коп. - пеня за кредитом (а.с.19-22, 119-157).

Як вбачається зі змісту договору застави від 30.04.2014 року, ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №04-08-13КФ від 25.03.2013 року передано ПАТ «Легбанк» у заставу автомобіль марки «BMW-Х6», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 , сірого кольору (а.с.15-18).

За змістом витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором №04-08-13КФ від 25.03.2013 року забезпечені договором застави транспортного засобу від 30.04.2014 року. Інші записи по забезпечення спірного кредитного договору в реєстрі відсутні (а.с.63-69).

Як вбачається з листа ПАТ «Легбанк» від 01.10.2014 року транспортний засіб «BMW-Х6» (державний номерний знак НОМЕР_6 ) поставлений на відповідальне зберігання на стоянці банку (а.с.61).

Згідно з довідкою ПАТ «Легбанк» від 17.08.2015 року банком акцептовані кредиторські вимоги ОСОБА_1 на суму 11 356 969 грн. 14 коп., яка буде задовольнятися згідно ч.1 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с.77).

Відповідно до наданої на адвокатський запит ПАТ «Легбанк» інформації від 09.11.2015 року за №11-1508 наявність грошових коштів на відкритих депозитних рахунках за договором 197-ДД-13 у розмірі 3 520 000 грн. за договором 2216-ДД-13- 5 642 000 грн. (а.с.87-89).

Судом встановлено, що 02 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «ЛЕГБАНК» із заявою про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу №2216-ДД-13 від 12.12.2013 року (а.с.90).

10 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Легбанк» із заявою про зарахування вимог банку про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 4 038 575 грн. 89 коп. за договором №04-08-13КФ за рахунок коштів у сумі 5 642 000 грн. згідно договору банківського вкладу 2216-ДД-13 (а.с.91).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.10.2015 року, у позові ОСОБА_1 до ПАТ «Легбанк» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором та додатковими угодами до нього, визнання відсутності права на стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Цим же рішенням суду встановлені обставини, які відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме те, що згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.02.2015 року №41 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Легбанк». 28 листопада 2014 року погашення заборгованості за зобов`язаннями ПАТ «Легбанк» здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зібраних доказів судом вірно установлено, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за укладеним з банком кредитним договором щодо повернення отриманих коштів не виконує, і тому суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог банку про стягнення простроченої заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, пені та інфляційних втрат, відповідно до наведеного розрахунку.

Також суд прийшов до правильного висновку щодо критичного ставлення до доводів представника відповідача про задоволення вимог ПАТ «Легбанк» за рахунок автомобіля переданого в заставу, оскільки ці доводі в порушення 10, 60 ЦПК України не ґрунтуються на належних доказах.

Так як законом не передбачено іншого порядку задоволення боргових вимог до банку у разі прийняття рішення про його ліквідацію ніж установленого ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дотриманням черговості, встановленої у ст.52 цього Закону, то судом вірно не прийнято доводи представника позивача про можливе зустрічне зарахування вимог за цим позовом за рахунок грошових коштів, які розміщенні у ПАТ «ЛЕГБАНК» на підставі договорів банківських вкладів.

Також, як вірно зазначив суд першої інстанції, дослідженими у судовому засіданні виписками з особових рахунків ОСОБА_1 спростовуються твердження представника відповідача про зарахування коштів з депозитних рахунків ОСОБА_1 в рахунок погашення його кредитної заборгованості.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: