Справа № 595/2343/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2020

м.Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області

В складі : головуючого судді Содомори Р.О.,

при секретарі: Пастушаку І.Д.,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що у них різні погляди на життя, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, немає згоди у вирішенні спільних сімейних питань. Сім`я фактично розпалася, а шлюб носить формальний характер.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, наполягала на розірванні шлюбу, пояснила, що подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечить її інтересам. Проти будь-якої можливості примирення категорично заперечила, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді, а в неї така згода відсутня.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, просив в його задоволенні відмовити, оскільки рішення позивачки є емоційним і необдуманим, примирення між ними можливе про що він просив суд.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що раніше його батьки жили добре, проте останнім часом в них виникають сварки. Не хоче, щоб батьки розлучалися.

Суд, вислухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини.

22 лютого 1995 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Коропецькою селищною радою, Монастириського району, Тернопільської області, актовий запис №06, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

У даному шлюбі мають одну неповнолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 , видане Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Тернопільській області).

В Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Згідно ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.

Відповідно до п.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Твердження відповідача про те, що розірвання шлюбу суперечить його інтересам, а також інтересам дітей і в подальшому позивачка із ним примириться, суд бере до уваги, проте оцінює критично.

Як вбачається із пояснень позивачки в підготовчому судовому засіданні та під час судового розгляду ОСОБА_1 категорично заперечила можливість примирення і наполягала на розлученні та посилалась на те, що примушування до шлюбу не допускається.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у випадку подальшого примирення позивачки та відповідача, сторони не позбавлені можливості укласти шлюб повторно.

Щодо посилань відповідача на необхідність збереження шлюбу в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2003 року народження, суд зазначає наступне.

Відповідно до норм СК України права та обов`язки матері, батька і дитини грунтуються на походженні дитини від них засвідченому в установленому порядку.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини

З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд прийшов до переконання, що

подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки.

Керуючись ст.ст.12,13,81,89,268 ЦПК України, ст.ст.24,56,104,105,112,141 СК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 22 лютого 1995 року Коропецькою селищною радою, Монастириського району, Тернопільської області, актовий запис №06.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Р. О. Содомора