Справа №345/4059/20
Провадження № 2/345/1323/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2020 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Мостової Ю.З., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач по справі є матір`ю їхньої неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду від 05.10.2018 з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки в розмірі по 1300 грн., щомісячно, до досягнення нею повноліття. На даний час дочка є студенткою першого курсу денної форми навчання напряму «Філологія» факультету іноземних мов (англійська мова та література) Львівського національного університету імені Івана Франка. В зв`язку з навчанням на денному відділенні, позивачем понесені додаткові фактичні витрати за освітні послуги (один навчальний рік) в розмірі 32 039,00 грн., а також 4680,00 грн. витрат за гуртожиток. Виходячи із рівності обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, позивач вважає, за необхідне стягнути з відповідача половину суми понесених ним витрат у розмірі 18 344, 50 грн., а також судові витрати та витрати за отриману правову допомогу.

В судове засідання позивач подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, просить задоволити, розгляд справи просить проводити без його участі.

Відповідач подала суду заяву, в якій вказала, що заявлені позовні вимоги визнає частково, на суму 10 000 грн. Розгляд справи просила проводити без її участі.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав:

Копією свідоцтва про народження підтверджується, що матір`ю дочки ОСОБА_3 є ОСОБА_2 (а.с. 8). Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с. 9).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 05.10.2018 визначено місце проживання ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 ; вирішено стягувати із ОСОБА_2 аліменти на дочку ОСОБА_3 в розмірі 1300 грн., щомісячно, до досягнення останньою повноліття (а.с. 11-12).

Як вбачається із довідки Львівського національного університету імені Івана Франка №869 від 19.10.2020, ОСОБА_3 являється студенткою першого курсу денного напряму навчання «Філологія» факультету іноземних мов (англійська мова та література). Термін закінчення навчального закладу - червень 2024 року. (а.с.13).

Згідно договору про надання платної освітньої послуги №1387с-20 від 05.09.2020 (а.с. 14), загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 128 036 грн., а вартість освітньої послуги за кожен навчальний рік становить 32 009 грн.

01.09.2020 позивачем сплачено 32 009 грн. на рахунок навчального закладу (а.с.15).

Крім того, згідно довідки Львівського національного університету імені Івана Франка №2970-с від 04.11.2020 вбачається, що ОСОБА_3 здійснила оплату за проживання в студентському гуртожитку в сумі 4 680, 00 грн. (а.с. 18). Зазначене підтверджується квитанцією від 29.09.2020 (а.с. 17).

Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

У постанові від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

В процесі розгляду справи позивачем підтверджено понесення додаткових витрат на дитину в розмірі 18 344,50 грн., які зумовлені навчанням дитини.

Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

У зв`язку із чим вимога про стягнення цих витрат із відповідача підлягає задоволенню: із ОСОБА_2 слід стягнути 18 344, 50 грн. додаткових витрат на користь ОСОБА_1 , що становить половину від понесених позивачем витрат на навчання дочки.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому з відповідача слід стягнути 840 гривні 80 коп. судового збору на користь держави.

Також, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 1400 грн.

Так, стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року

№ 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані необхідні та належні докази, які, зокрема, і були представлені ОСОБА_1 суду, позивачем дотримано вимоги ст. 137 ЦПК України.

Отже, понесені ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, підлягають стягненню з ОСОБА_2 .

На підставі ст. ст. 180, 185 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» керуючись ст.ст.76-81,89,259,263-265,273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - задоволити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительки: АДРЕСА_1 , не працюючої, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 18 344, 50 гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительки: АДРЕСА_1 , 840 гривень 80 копійок судового збору на користь Державної судової адміністрації України.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительки: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , 1400,00 грн. за отриману ним правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду , шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя