"19" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Виниченко Л.М.,
при секретарі Сіренко Д.В.,
за участі представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати ОСОБА_6 , неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він являється власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_3 , його неповнолітній син ОСОБА_4 та неповнолітній син ОСОБА_3 . ОСОБА_5 .
Позивач вказує, що спільне життя з відповідачкою не склалося та на даний час шлюб між ними розірвано.
Зазначає, що відповідачка у квартирі не проживає з 20.06.2013 року, натомість комунальні платежі нараховуються виходячи із чисельності зареєстрованих осіб. Жодних перешкод у користуванні жилим приміщенням відповідачці не чинилося, проте вона з власної ініціативи зібрала речі та виїхала з квартири.
Позивач вказує, що у зв`язку із реєстрацією відповідачки у квартирі він позбавлений можливості вільно розпоряджатися та користуватися належним йому майном, оформити субсидію.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.11.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 19, 20).
16 січня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу якою змінено прізвище відповідача ОСОБА_6 на прізвище « ОСОБА_7 » (а.с. 45-47).
Відповідачці був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву.
Відзив на позов відповідачкою у визначений термін не надано.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав позов та викладені у ньому обставини.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила.
Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.
Представником третьої особи до суду подано заяву в якій просить провести розгляд справи у відсутності їх представника, вказала, що проти позовних вимог заперечує та просить ухвалити рішення з урахуванням найкращих інтересів дітей.
Протокольною ухвалою суду від 19.02.2020 року з урахуванням думки представника позивача вирішено провести розгляд справи у відсутності відповідачки та ухвалити у справі заочне рішення, відповідно положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач являється власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 19.09.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Долговою З.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2у-1720 (а.с. 9-9 зв.).
Згідно ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності.
Як убачається із довідки про склад сім`ї та реєстрації № 1976 від 28.12.2016 року виданої КП «Центр комунального сервісу», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_3 , малолітній син позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній син відповідачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).
Позивач серед іншого посилається на норму частини 2 ст. 405 ЦК України, відповідно якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
На підтвердження позовних вимог щодо непроживання відповідачки та малолітніх дітей у спірному житловому приміщенні позивачем надано акт від 15.12.2016 року, підписаний мешканцями будинку АДРЕСА_2 , посвідчений начальником ЖЕД-409, у якому зазначено, що у квартирі № 100 вказаного будинку відповідачка та її малолітні діти ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не проживають з липня 2013 року (а.с. 33).
Також надано акт від 13.01.2020 року складений представником позивача адвокатом Решнюком А.В. та підписаний мешканцями будинку АДРЕСА_2 , зі змісту якого убачається, що ОСОБА_3 та її малолітні діти ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не проживають з червня 2013 року (а.с. 32).
Враховуючи наведені приписи ч. 2 ст. 405 ЦК України, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, саме підстави щодо поважності причин не проживання для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, підлягають доказуванню позивачем та дослідженню судом.
Судом з`ясовано, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.12.2011 року, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2014 року (а.с. 10-10 зв.).
Зі змісту вказаного рішення також убачається, що від шлюбу позивач та відповідачка мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до частини 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Враховуючи, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним сином позивача ОСОБА_1 , дитина має право на користування квартирою за адресою своєї реєстрації АДРЕСА_4 нарівні з позивачем.
Як задекларовано у ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Декларацією прав дитини (ст. 4) визначено, що дитині належить право на відповідне житло, а ст. 3 Конвенції про права дитини зобов`язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини.
Нормами частини 4 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Отже, дитина ОСОБА_4 була зареєстрована у спірній квартирі, оскільки є сином позивача, судом не встановлено обставин щодо визначення місця проживання відповідача ОСОБА_4 , хлопчик, враховуючи його вік, не може надавати суду пояснення і висловлювати свою думку з приводу обирання місця проживання, доказів щодо забезпечення дитини іншим придатним для проживання житлом позивач суду не надав, тому суд вважає, що малолітній відповідач ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі з поважних причин, у зв`язку з чим позов в частині вимог щодо ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.
Вирішуючи спір в частині вимог до відповідачки ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
При цьому відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Відповідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 та її дитина ОСОБА_5 більше року без поважних причин постійно не проживають у спірній квартирі, будь які домовленості між сторонами з приводу користування житловим приміщенням відсутні, оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_3 не здійснює, у зв`язку з чим позивачу, який є власником квартири АДРЕСА_1 , відповідачка чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням, позивач не може належним чином користуватися та розпоряджатися вказаною квартирою, несе за відповідачку майнові витрати по утриманню житла, а тому позов про визнання ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування зазначеною квартирою підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.
В силу положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст. ст. 29, 316-319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 7, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 280, 282, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в своїх та в інтересах малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .

Відповідач - ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .

Відповідач - ОСОБА_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, місце знаходження: 02094, м. Київ, вул. Краківська, 20, ідентифікаційний .

Повне судове рішення складено 24 лютого 2020 року.

Суддя Л.М.Виниченко