КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Букалов В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Букіної О.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського квартирно експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Житлової комісії гарнізону м. Києва, третя особа: Об`єднана житлова комісія військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин, про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просив зобов`язати Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, Житлову комісію гарнізону м. Києва включити полковника запасу ОСОБА_1 зі складом сім`ї 4 особи до списку військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Києва, з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 14 вересня 1992 року.
Посилається на те, що починаючи з 23.06.1992 року проходив військову службу у Збройних Силах України та був звільнений з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) згідно Наказу Міністра оборони України №0703 від 23.11.2002 року.
У2001 році наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 03.09.2001 року №056Р був переведений до військової частини НОМЕР_1 звідки і звільнився.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 12.09.2002 року (протокол №14) позивач був зарахований на квартирний облік на загальних підставах разом з членами сім`ї (дружина ОСОБА_2 , 1960 р.н., дочка ОСОБА_3 , 1985 р.н.) з 03.03.1995 року без пільг.

До призначення для проходження подальшої служби в м. Київ, позивач перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_2 м. Біла Церква з 12.08.1992року, у цій же військовій частині він отримав однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , жилою площею 14,00 кв.м., яку залишив повнолітньому сину.

На даний час позивач перебуває на квартирному обліку складом сім`ї 4 особи (він, дружина, дочка, онука), у житловій комісії військової частини НОМЕР_1 у загальній черзі з 03.03.1995року, а також у списках осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень (звільнений з військової служби за станом здоров`я) з 23.11.2002 року.

Рішенням Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин від 16 січня 2019 року, оформлене Протоколом №13 була розглянута заява позивача та прийнято рішення змінити полковнику запасу ОСОБА_1 дату постановки на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 14 вересня 1992 року (дата зарахування на квартирний облік згідно довідки КЕВ м. Біла Церква від 14.01.2019 та Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень в Білоцерківському гарнізоні перебував на квартирному обліку у військові частині НОМЕР_3 в загальній черзі з 14.09.1992), яке було направлено до Київського КЕУ для внесення змін до другого примірника квартирної справи позивача.

Позивачем отримано відповідь від Київського КЕУ від 13.08.2019року за № 517/5330, де зазначено, що зміни до другого примірника квартирної справи не зроблені, так як правові підстави для позитивного розгляду зміни дати зарахування на квартирний облік військовослужбовців, осіб звільнених в запас або відставку, які були зараховані на квартирний облік у період з 03.03.1995 року по теперішній час на більш ранішу дату зарахування, відсутні відповідно до ст. 58 Конституції України.
На думку позивача листом Київського КЕУ від 13.08.2019 року за №517/5330 фактично відмовлено у задоволенні рішення об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та підпорядкованих їй військових частин від 16.01.2019, оформлене Протоколом №13.

При цьому, вважає, що правовідносини щодо забезпечення його житлових прав виникли з 14 вересня 1992 року, з моменту постановки позивача на облік, як особи, що потребує поліпшення житлових умов і на день набрання чинності Положенням про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України не припинялися.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на те, що судом не взято до уваги, що норми наказу Міністра оборони України від 03.02.1995 року №20 суперечили Конституції, були застосовані до відносин, які виникли до прийняття самого наказу та продовжили діяти після його відміни. Застосування норм вказаного наказу порушило права військовослужбовців, які зазнали переміщення не за власним бажанням, а за наказом керівництва та створило нерівні умови у порівнянні з тими військовослужбовцями, які не зазнали такого переміщення. Суд безпідставно погодився з позицією відповідача, що зміна черговості ОСОБА_1 в частині зарахування на квартирний облік з 14.09.1992 року призведе до порушення прав військовослужбовців зарахованих на облік з 1991-1993 року, оскільки відповідач не надав належних доказів на підтвердження своїх доводів. Судом не взято до уваги, що рішення Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин від 16 січня 2019 року, оформлене протоколом №13, яким ОСОБА_1 змінено дату зарахування на квартирний облік з урахуванням попереднього часу, а саме з 03.03.1995 року на 14.09.1992 року було прийнято відповідно до Інструкції, воно не оскаржено та не змінено, тому підлягає виконанню.

Представник Київського квартирно експлуатаційного управління Міністерства оборони України подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що на момент переїзду позивача до іншого гарнізону діяв наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 року №20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України». У цьому наказі правова норма щодо збереження попереднього часу зарахування на квартирний облік при переміщенні військовослужбовців до іншого гарнізону відсутня і як причинний наслідок військовослужбовці зараховувались на квартирний облік без збереження попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби. У поданих заявах ОСОБА_1 від 22.03.2017 року, 10.04.2017 року про внесення змін до його облікової справи та у протоколах об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй частин дата зарахування на квартирний облік вказана 03.03.1995 року. Тобто, ОСОБА_1 було відомо про дату зарахування саме з 03.03.1995 року, тому є підстави вважати, що позивач погоджувався з датою зарахування на квартирний облік. Вказані рішення у передбаченому законом порядку позивачем не оскаржені. Позивач не позбавлений можливості в забезпеченні його жилим приміщенням для постійного проживання за місцем перебування на квартирному обліку в порядку черговості у відповідності до вимог Інструкції №380. Зарахування позивача на квартирний облік з 14.09.1992 року буде порушувати конституційні права військовослужбовців зарахованих на облік з 1991 по 1993 роки. Рішення об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин, що оформлене протоколом №13 від 16.01.2019 року, стосовно зміни дати зарахування на квартирний облік з 03.03.1995 року на 14.09.1992 року суперечить нормам законодавства. Позивачем всупереч п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України висунуті аналогічні вимоги до Київського КЕУ та Житлової комісії гарнізону м. Києва без належного обгрунтування. Житлова комісія гарнізону м. Києва не є юридичною особою, не має установчих документів, органів управління, банківських рахунків, не є суб`єктом владних повноважень, тому не може бути відповідачем у суді.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.
Представник відповідача Київського квартирно експлуатаційного управління Міністерства оборони України заперечив проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.
Третя особа - Об`єднана житлова комісія військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин подала до апеляційного суду заяву, в якій просила провести розгляд справи без участі третьої особи, залишити рішення суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави стверджувати про звуження змісту існуючих прав і свобод позивача, оскільки на час його первісного зарахування на квартирний облік із 14 вересня 1992 року збереження попереднього часу перебування на квартирному обліку при переміщенні по службі взагалі передбачено не було, а станом на час зарахування позивача на квартирний облік за новим місцем служби, оформленого рішенням житлової комісії від 12 вересня 2002 року (протокол №14), стало можливим зарахування позивача на такий облік із 03 березня 1995 року. У зв`язку із вказаним суд вважав, що відсутні підстави для зміни дати зарахування на квартирний облік позивача як військовослужбовця та особу звільнену в запас, який був зарахований на квартирний облік з 03.03.1995 року на більш ранішу дату зарахування, а саме з 14 вересня 1992 року.
Згідно заяв ОСОБА_1 від 22.03.2017 року та 10.04.2017 року щодо внесення змін до його облікової справи, поданих до об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин та протоколів №23 та №24 житлової комісії, датою зарахування на квартирний облік зазначено - 03.03.1995 року. Тобто, позивачу було відомо про дату зарахування його на квартирний облік саме з 03.03.1995 року, з яким він погодився. Вказані рішення позивачем у передбаченому законом порядку оскарженні не були.
Крім того, зміна черговості в частині зарахування на квартирний облік позивача з 14.09.1992 року призведе до порушення конституційних прав військослужбовців зарахованих на облік з 1991-1993 роки.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23.06.1992 року до 23.11.2002 року перебував на військовій службі у Збройних Силах України.

Під час проходження військової служби рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 зарахований на квартирний облік з 14 вересня 1992 року зі складом сім`ї 4 особи (він, дружина ОСОБА_2 , 1960 року народження, син ОСОБА_5 , 1981 року народження, дочка ОСОБА_6 1985 року народження).
Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 03.09.2001 року №056Р ОСОБА_1 був переведений до військової частини НОМЕР_1 .
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 12.09.2002 року (протокол №14) був зарахований на квартирний облік на загальних підставах разом з членами сімї з 03.03.1995 року без пільг.

Згідно витягу із протоколу №13 від 16.01.2019 року засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин, комісія вирішила змінити полковнику запасу ОСОБА_1 дату постановки на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 14 вересня 1992 року (а.с. 13-15).
В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського квартирно-експлуатаційного управління щодо внесення змін до списку осіб, перебуваючих в черзі на отримання житла в гарнізоні м. Київ відповідно до протоколу №13 від 16.01.2019 року об`єднаної житлової комісії А01515 і ПВЧ, а саме перенесення дати зарахування квартирного обліку з 03.03.1995 на 12.09.1992 (а.с. 17).
Листом від 13.08.2019 року за №517/5330 Київське квартирно-експлуатаційне управління МОУ повідомило позивача про те, що відсутні юридичні підстави для зміни дати зарахування на квартирний облік військовослужбовців, осіб звільнених в запас або відставку, які були зараховані на квартирний облік в період з 03.03.1995 року по теперішній час на більш раніший термін.
Стаття 22 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. При цьому згідно з частиною третьою цієї статті при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадянин не може бути обмежений або привілейований у своїх конституційних правах та свободах за ознакою місця проживання або іншими ознаками відповідно до статті 24 Конституції України.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Однією з гарантій соціального захисту військовослужбовців є право на забезпечення їх та членів їхніх сімей жилими приміщеннями, закріплене частиною першою статті 31 ЖКУкраїни, відповідно до якої громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Відповідно до частини першої статті 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Згідно частинами першою, четвертою статтею 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
В абзаці четвертому статті 43 ЖК України вкзано, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Суть цього положення не змінювалась у період із 14 вересня 1992 року (взяття на облік позивача) по сьогоднішній день.

Разом з тим, права військовослужбовців регулюються й іншими нормами матеріального права, як спеціальними нормами, зокрема Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року №220, який наказом Міністерства оборони України № 20 від 3 лютого 1995 року викладено у новій редакціїї, та який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства оборони № 577 від 06 жовтня 2006 року.

Наказ Міністра оборони України № 577 втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями».

Також права військовослужбовців регулюються Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На виконання вищезазначеного пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 03 серпня 2006 року № 1081 затвердив Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Пункт 4 цього порядку, зокрема, передбачає, що центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронні органи спеціального призначення, Держспецтрансслужба та Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом.

Пункт 2.15. Інструкції № 737 встановлює, що військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем проходження служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Таким чином, на час звернення позивача із заявою про визначення дати квартирного обліку нормативно правові акти забезпечували збереження за військовослужбовцем прав на знаходження на квартирному обліку з дати первинної постановки на такий облік.
Оскільки, наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, на який посилалось Київське квартирно експлуатаційне управління при прийнятті рішення від 13.08.2019 року № 517/5330, втратив чинність, а тому оскаржувані дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби.
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Судувід 28 березня 2018 року у справі № 760/9507/15-ц, від 07 червня 2018 року у справі № 362/4273/17, від 27 вересня 2018 року у справі № 362/4307/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 362/6383/16-ц, від 18 березня 2019 року у справі № 285/3566/17, від 20 березня 2019 року у справі № 760/750/16-ц, від 04 листопада 2019 року у справі № 362/776/19, від 22 травня 2020 року у справі № 569/13485/17, від 05 серпня 2020 року у справі №552/7905/17.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції у порушення вказанихправових норм не звернувналежної уваги на те, що позивач ОСОБА_1 у законному порядку був зарахований на квартирний облік з 14 вересня 1992 року на загальну чергу під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 , переводився по військовій службі до іншої військової частини НОМЕР_1 , із квартирного обліку не знімався, а тому дійшов помилкового висновку про те, що за позивачем разом із членами його сім`ї не зберігається час перебування на обліку саме із 14 вересня 1992 року.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду належить скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, зобов`язати Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, Житлову комісію гарнізону м. Києва включити полковника запасу ОСОБА_1 зі складом сім`ї 4 особи до списку військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Києва, з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 14 вересня 1992 року.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи встановлені обставини, рішення суду про задоволення позовних вимог, положення статті 141 ЦПК України та те, що відповідач Житлова комісія гарнізону м. Києва не є юридичною особою, апеляційний суд дійшов висновку, що з Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони Україниналежить стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги та позовної заяви у розмірі 2028,40 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.
Зобов`язати Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, Житлову комісію гарнізону м. Києва включити полковника запасу ОСОБА_1 зі складом сім`ї 4 особи до списку військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Києва, з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 14 вересня 1992 року.
Стягнути з Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, , на користьОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , судовий збір за подачу апеляційної скарги та позовної заяви у розмірі 2028,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.