ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/941/20 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2020 смт Золочів

Золочівський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді Квітки О.О.,

за участю секретаря Попової В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду у смт Золочів Харківської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

11.09.2020 до Золочівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява АТ КБ «Приватбанк», в якій позивач, в особі свого представника за довіреністю, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 13545,99 грн за кредитним договором без номеру від 03.06.2008, укладеного між сторонами у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, крім цього просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 03.06.2008 відповідач отримав кредит у позивача в розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно з умовами укладеного договору він складається із анкети-заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті у мережі інтернет. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач належним чином зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість та для стягнення якої позивач звернувся до суду.

У судове засідання представник позивача не з`явився. У поданій до суду позовній заяві надав згоду у разі неявки відповідача на заочний розгляд справи та слухання справи за відсутності представника позивача. 19.11.2020 представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, в якій звернув увагу суду на наступне. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, умови, правила та тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 03.06.2008, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. З копії анкети - заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна». До матеріалів позовної заяви долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана особисто відповідачем та з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 1,9% (22,8% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. До суду надано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Посилання на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року у цьому випадку є неправильним. У вказаній справі відповідач заперечував проти пункту 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (стандарт), яким був встановлений збільшений строк позовної давності та посилався на те, що зміст цього пункту, зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника, містить розбіжності. Підставою розгляду справ №6-16цс15 від 11 березня 2015 року являлось неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї й тієї самої норми матеріального права, а саме частини першої статті 259 ЦК України, якою передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У цій справі позичальником порушено питання щодо ознайомлення його саме з Умовами та Правилами надання банківських послуг та застосування строків позовної давності до кредитного договору з використанням кредитної картки, тому безпідставним є посилання на правову позицію Верховного Суду України, яка не стосується справ з використанням кредитних карт. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Умови про порядок внесення змін до Тарифів та Умов та Правил надання банківських послуг були закладені з самого початку, тобто відповідач перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами (умовами кредитного договору) і в разі незгоди із запропонованими умовами відмовитися від укладення такої угоди, під час підписання договору відповідача влаштовували умови вищевказаного договору про що свідчить його підпис. Розрахунок, який здійснив відповідач, не є належним доказом, тому що останній немає спеціальних знань для здійснення такого розрахунку. Судово-бухгалтерської експертизи з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором не проводилась, а тому підстави вважати наданий банком розрахунок заборгованості неналежним відсутні. Відповідно до п. 6.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт зобов`язаний у разі незгоди зі змінами Умов та Правил надання банківських послуг та/або Тарифів банку надати банку письмову заяву про розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам. 01.01.2013 відбулася зміна процентної ставки відносно використаних кредитних коштів з 01.01.2013, а тому нарахування процентів на частину кредиту здійснюється за ставкою 30,0%. 01.09.2014 відбулася зміна процентної ставки відносно використаних кредитних коштів з 01.09.2014, а тому нарахування процентів на частину кредиту здійснюється за ставкою 34,8%. 01.04.2015 відбулася зміна процентної ставки відносно використаних кредитних коштів з 01.04.2015, а тому нарахування процентів на частину кредиту здійснюється за ставкою 43,2%. В банку діє електронний документообіг та вказані відомості зберігаються в архіві не більше трьох років. Таким чином, надати підтвердження відправлення повідомлень не вбачається можливим. Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» власником карти сплачується комісія за щомісячне обслуговування у розмірі 1% на залишок заборгованості, непогашеної протягом пільгового періоду. Відповідач безпідставно посилається на положення ДСТУ 4163-2003, адже цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи: постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: - органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; - підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності (далі - організацій). Натомість ні Умови та правила надання банківських послуг, ні розрахунок заборгованості не входить до переліку організаційно-розпорядчих документів, а тому положення ДСТУ 4163-2003 не поширюються на оформлення документів доданих до позовної заяви. Страховий платіж за послугою «Страхування кредитного ліміту» становить 0,9 % від суми заборгованості по кредитній карті на останній день кожного місяця. Щомісячне списання здійснюється за допомогою кредитної картки. Для оформлення договору страхування досить мати кредитну картку ПриватБанку. Відповідач не надав жодних належних доказів, що не ним особисто була підключена ця послуга, тому твердження відповідача є безпідставними та необґрунтованими. Стосовно строку дії договору та кредитної картки. Тобто необхідно розрізняти поняття кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле - Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 08.2022 (довідка про видачу кредитних карт міститься в матеріалах справи). Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 03.09.2020 - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду. Також необхідно зауважати, що згідно з випискою по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги (а.с. 176-204).

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала відзив та заяву про слухання справи за її відсутності. Позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала. Вважає позовні вимоги позивача незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Позивачем не доведено видачі кредиту та розміру заборгованості. Вона не заперечила факт отримання картки, але заперечила факт отримання коштів за цією карткою, жодних операцій з карткою вона не здійснювала, оскільки зрозуміла, що сплачені кошти зараховуються не на погашення основного боргу, а на невідомі цілі. Заперечує проти застосування банком підвищеної процентної ставки та надмірно нарахованих сум процентів, щодо нарахованих банком комісій за період кредитування. Відповідно до виписки кредитний ліміт було встановлено відповідачу тільки на одну картку - НОМЕР_1 , відкриту 03.06.2008, термін дії якої згідно із довідкою банку про видані картки до 06/2012 (що відповідає звичайному строку дії карток Приватбанку - до 4 років). Ніяких збільшень кредитного ліміту чи інших його змін понад суму 6000 грн чи «миттєвих розстрочок», «оплат частинами» у виписці не відображено, тому інформація, викладена у позовній заяві про суму основного боргу 10 244,49 грн, не відповідає дійсності і спростовується даними виписки. Після закінчення строку дії згаданої кредитної картки вона не сплачувала по ній ніяких платежів, а були тільки автоматичні списання відстоків самим банком із дебетових карток відповідача, по яким ніякого кредитного ліміту не було. Всі списання відсостків та пені відображені у виписці по номеру картки НОМЕР_1 , строк дії якої сплив 06/2012, тоді як позов банку подано 14.08.2020. Вважає, що подані банком роздруківки не відповідають вимогам до первинних бухгалтерських документів та діловодства, копії поданих банком документів є нечитабельними, а тому не можуть бути доказами. Як видно із виписки по рахунку та довідки про зміну кредитного ліміту, у відповідача була лише одна кредитна картка «Універсальна» з номером НОМЕР_1 , на яку було кілька операцій зі збільшення кредитного ліміту до максимального розміру 01.08.2013 - 6000 грн. Якщо проаналізувати по виписці витрати та надходження необхідно звернути увагу на те, що після останньої операції з дебетової картки НОМЕР_2 26.01.2017 «зняття готівки в банкоматі - 1456 грн баланс рахунку становть 5 937,05 грн та більше за цією картою витратних операцій відповідачем не здійснювалось. Тобто після 26.01.2017 баланс рахунку становив -5937,05 грн і відповідач більше не знімала коштів банку і не розраховувалась ними, натомість банк самостійно здійснював операції нарахування та спистання різноманітних платежів на власну користь (процентів, пені, комісій та платежів невідомого призначення типу з беззмістовними цифрами та літерами). Виписка спростовує розрахунок позовних вимог банку про те, що тіло кредиту складає 10 244,49 грн, оскільки з виписки видно, що банком списуються різні платежі, до яких входять проценти, штрафи, пеня за прострочку, додаються до тіла кредиту. Сума основного боргу не перевищує 5937,05 грн - максимальний кредитний ліміт відповідача 6000 грн. Відповідачем також було здійснено кілька поповнень вказаної кредитної карти в період із 13.03.2017 по 23.11.2019 на загальну суму 14 694 грн, що повністю покриває розмір використаного відповідачем кредитного ліміту. Після 23.11.2019 жодних операцій з картою ОСОБА_1 не здійснювала, оскільки зрозуміла, що сплачені кошти зараховуються не на погашення боргу, а на невідомі цілі. Вказує, що банк був зобов`язаний зараховувати сплачені кошти на погашення простроченого використаного відповідачем кредитного ліміту 5 937,05 грн, залишок коштів зарахувати на прострочені проценти за користування ним відповідно до ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування» в редакції закону на 12.01.2018. Вважає, що заборгованість перед позивачем погасила повністю. Також заперечує проти застосування банком підвищеної процентної ставки та надмірно нарахованих банком сум процентів «накопичувальним підсумком». Позивач надав до суду розрахунок заборгованості, який не відповідає наданим ним же тарифам та доводить застосування підвищених процентних ставок (нарахування відповідачу процентів за ставкою 2,9%, 3,6 % на місяць, замість 1,9%, вказаних в підписаних відповідачем анкеті-заяві та витязі тарифів на обслуговування картки з 55 днів пільгового періоду від 26.09.2008, про збільшення яких відповідач не повідомлялася і не погоджувала їх. Відповідно до виписки відповідачу було встановлено кредитний ліміт 6000 грн у дату 01.08.2013. Після цього ніяких змін кредитного ліміту, зокрема, у бік збільшення у виписці не відображено. Банком протизаконно нараховані проценти на проценти та проценти на пеню. Позивачем неодноразово самовільно підвищено розмір відсоткової ставки за кредитом та допущено нарахування відсотків не на тіло кредиту, а на загальний розмір заборгованості, до якої входили штрафи, пеня та нараховані раніше відсотки, що не передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Враховуючи фактичний розмір використаних відповідачем коштів банку у сумі 5 937,05 грн та базову відсоткову ставку, яка була визначена у тарифах позивачем на момент укладання договору з відповідачем у розмірі 1,9х12=22,8% річних та враховуючи строк нарахування відсотків у межах загального строку позовної давності 3 роки, сума нарахованої заборгованості могла становити 8 024,60 грн за весь період кредитування, включаючи основний борг. Оскільки нею було у рахунок погашення заборгованості внесено на картковий рахунок 14 694 грн, що підтверджується випискою по рахунку, і до цього також вносились платежі по кредиту, заборгованість за вказаним зобов`язанням була погашена у повному розмірі. Про те, що за час користування карткою з відповідача було списано комісії за «Страхування кредитного ліміту», «Издательская комиссия» та інші, про які відповідач вперше дізналась, отримавши документи із суду, і згоди на їх підписання банком у позичальника отримано не було. Встановлені банком комісії та інші похідні платежі за користування кредитом не можуть сумуватись до розміру заборгованості та бути стягнуті судом ні як «комісії», ні зараховані до основного боргу» і «процентів». Кредитодавцю забороняється встановлювати у договрі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки , комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні закону «Про захист прав споживачів». Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначення цього закону, є нікчемною. Зазначає, що долучені до позову «Умови та правила надання банківських послуг» чи «Тарифи банку» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, якщо такі умови не містять підпису відповідача, принаймні про ознайомлення і погодження із ними; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме і умови, і тарифи розуміла відповідач, підписуючи заяву декілька років тому, а також те, що умови містили вказані пункти в момент підписання заяви, або що в подальшому такі умови не змінювались банком в одностортнньому порядку. Зазначає, що копії документів, надані банком, належним чином не завірнені, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами у справі. Просить не брати їх до уваги. Просила застосувати загальний і спеціальний строк позовної давності до основної вимоги та вимоги про стягнення штрафних санкцій, як однієї з обставин для відмови в задоволенні позову (а.с. 61-168).

У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Враховуючи відзив з боку відповідача на позов, суд встановлює наступні обставини справи.

12 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем у формі публічної оферти шляхом приєднання відповідача до умов надання кредиту позивачем укладений кредитний договір без номеру, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала у позивача кредит на картковий рахунок, відкритий позивачем, у розмірі 500,00 грн (а.с. 28-29). Картка була активована відповідачем та кредит наданий 03.06.2008.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На суспільні відносини, що опосередковуються публічними договором, поширюється дія відповідних норм законодавства України про захист пррав споживачів.

Так, ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) передбачалося, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В анкеті-заяві від 03.06.2008, підписаній сторонами, зазначена базова процентна ставка за кредитом - 1,9 % на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1 %. Проте, як вбачається, із наданого позивачем розрахунку заборгованості процентна ставка поступово збільшувалася з 1,9 % до 2,5%, 2,9 %, 3,6 % (а.с. 6-27). У анкеті-заяві відсутні умови договору про можливість такого збільшення процентної ставки, про збільшення банком в односторонньому порядку ліміту кредитування, строк кредитування (а.с.6-9). В цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору вцілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (03.06.2008) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11.09.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять відомостей про їх редакцію станом на 2008 рік, а також не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними. Банк не надав підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 . Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, а надані банком Умови не містять жодного підпису відповідача та не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору 03.06.2008, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, які б передбачали зміну процентної ставки за ініціативою кредитотавця, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договор.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 76 ЦПК України, частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

У своєму розрахунку банк використовує процентні ставки, які не були передбачені в анкеті-заяві від 03.06.2008. Розрахунку, в якій би для розрахунку бралася процентна ставка, встановлена згаданою заявою від 03.06.2008, позивачем не надно. При цьому, докази, надані відповідачем ОСОБА_1 у додатках до заперечень сплати нею кредитної заборгованості та відповідні розрахунки (а.с. 82-118), свідчать про погашення останньою тіла кредиту та процентів (у випадку, якщо рахувати ставку 1,9%, тобто узгоджену сторонами при укладанні договору). Тому суд вважає, що позивачем не доведено наявність у відповідача кредитної заборгованості на час розгляду справи, а тому у позові слід відмовити у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 81, 141, 247, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд

ухвалив:

У позові Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Золочівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ - 14360570, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, рахунок № НОМЕР_3 , МФО №305299;

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя О. О.Квітка