Справа № 185/352/19
Провадження № 2/185/322/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання Кучеренко Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу ЄУ № 185/352/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про оспорювання батьківства,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд виключити запис про нього, як батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису про народження № 213 від 28.03.2001 року, зобов`язати Павлоградський МВ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровської області внести відповідні зміни, стягнути судові витрати по справі.

Позовна заява мотивована тим, що 09.12.1995 між сторонами було укладено шлюб. Сторони спільно проживали до вересня 1997 року. З зазначеного часу позивач з відповідачем не бачилися та інтимних стосунків не мали. 24.01.2001 шлюб між сторонами розірвано, а ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач народила сина - ОСОБА_4 , батьком якого записаний ОСОБА_1 , оскільки з усних пояснень відповідача так було простіше оформити документи. В зв`язку з тим, що позивач не є біологічним батьком дитини позивач звертається до суду.

Ухвалою від 12.02.2019 Павлоградським міськрайонний судом Дніпропетровської області відкрито провадження у вищевказаній справі та призначена справа до підготовчого судового засідання.

Ухвалою від 09.04.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження.

08.05.2019 відповідач по справі надала до суду відзив відповідно до якого просила в задоволенні позову відмовити відповідно до ч. 3 ст. 136 СК України, посилаючись на те, що починаючи з народження дитини та по 04.01.2019 позивач своє батьківство не оспорював. На момент подачі позовної заяви до суду дитині було 17 років та 10 місяців. ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 виповнилось 18 років та останній набув статусу повноліття.

Ухвалою суду від 15.07.2019 за клопотанням позивача призначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства судово-генетичну експертизу, на час проведення експертизи справу зупинено.

Ухвалою від 01.11.2019 поновлено провадження у вищевказаній справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні, експертизу не проведено у зв`язку з неявкою відповідача з дитиною, та обох сторін на експертизу.

10.12.2019 ухвалою суду залучено до участі у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору повнолітнього - ОСОБА_3 .

06.02.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив позов задовольнити, зазначив наступне. Про сина ОСОБА_4 дізнався в січні 2018 року після того як почалися стягнення аліментів з заробітної плати, останній вважав, що це стягнення на утримання дитини ОСОБА_5 , який є його сином, бо рішення про стягнення з нього аліментів на двох дітей останній не отримував. Відносини з дружиною позивач не підтримував, про народження дитини ОСОБА_4 знав, а про реєстрацію дитини, де зазначено його батьком, дізнався від колишньої тещі.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Назарчук Р.В. підтримав вимоги позову, просив позов задовольнити, зазначив, що позов до ОСОБА_2 поданий до суду до набуття повноліття дитиною, так як ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а СК України набрав чинності з 01.01.2004, то до даних правовідносин просить застосувати ст. 56 КпШС, вважає, що у позивача були поважні причини не звертатись до суду, так як він не знав, що аліменти стягнуті на двох дітей, дізнався позивач про реєстрацію його батьком сина ОСОБА_4 в січні 2018 року, в подальшому надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що позивач приходиться їй двоюрідним братом. Свідок знала, що сторони перебували у шлюбі, в них є дитина ОСОБА_7 , про іншу дитину - ОСОБА_4 , свідок не знала. Сторони перестали проживати в серпні 1997 року, відповідач поїхали разом з сином проживати до м. Павлограда, через рік приїхала знялася з реєстрації, більше відповідача не бачили. ОСОБА_1 також не їздив до відповідача, був прикутий до ліжка через ДТП, яке сталось восени 2002 року, щодо справи про аліменти та допит позивача в травні 2002 року їй нічого не відомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що позивач приходиться їй двоюрідним братом сторони були в шлюбі, від якого народилась дитина - ОСОБА_7 , у позивача ще є дитина від іншого шлюбу, про існування дитини - ОСОБА_4 нікому не було відомо, дізналися в січні 2018 року. Свідок відповідача останній раз бачила в серпні 1998, сам позивач їздив минулого року для проведення ДНК, будь-яких відносин між сторонами не було, щодо справи про аліменти та допит позивача 2002 році їй нічого не відомо, ДТП було в березні 2002, у позивача була травм хребта.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі, в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували в шлюбі з 09.12.1995 по 24.01.2001, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 19.10.2018 за № 7.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлоград від батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням міського суду м Павлограда Дніпропетровської області від 28.11.2002, по справі АЕ № 147-2002, стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, починаючи з 28.03.2002 і до досягнення повноліття дитини.

Відповідно до матеріалів справи АЕ № 147-2002 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, дослідженої в судовому засіданні, ОСОБА_1 28.05.2002 був допитаний Чемеровецьким місцевим судом Хмельницької області в якості відповідача в порядку виконання судового доручення Місцевого суду м. Павлограда Дніпропетровської області, де останній пояснив, що позов визнає тільки в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , а ОСОБА_4 не є його сином, в частині стягнення аліментів на сина ОСОБА_4 просив відмовити. В рішенні від 28.11.2002 суд зазначив: «Ссылки ответчика на то, что он не является отцом второго ребёнка не состоятельны, т.к. он записан отцом в свидетельстве о рождении ребёнка и не оспорил отцовство в установленном законом порядке». Копія зазначеного рішення суду направлена ОСОБА_1 13.12.2002 вих. 427, та поштовий конверт з відміткою про невручення в матеріалах справи відсутній.

Зазначене рішення перебувало на виконанні Чемеровецького РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, відповідно до копії постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.08.2017 по ВП № 26609915.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

15.06.2007 ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище на - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається яке на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Ухвалою суду від 15.07.2019 призначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства судово-генетичну експертизу, на час проведення експертизи справу зупинено.

З матеріалів справи вбачається, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення експертиз.

31.10.2019 на адресу суду надійшов супровідний лист від 22.10.2019 року № 1223, яким Комунальний заклад «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» повернув без виконання ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.07.2019 року в зв`язку з неявкою ОСОБА_2 з дитиною 23.09.2019 року та неявкою обох сторін 21.10.2019 на експертизу.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України» судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК, - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Згідно ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Як зазначено у постанові ВС від 05.09.2018 провадження № 61-18627св18 Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року № 3451/05, § 34, «Кalacheva V. Russian Federation»).

В зв`язку з неявкою відповідача по справі разом з дитиною для проведення експертизи, яка була належним чином повідомлена, суд на підставі ст.109 ЦПК України, та з урахуванням позиції відповідача яка не заперечує відсутність батьківства позивача щодо сина ОСОБА_4 , матеріалів справи АЕ № 147-2002 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, дослідженої в судовому засіданні, де ОСОБА_9 в судовому засіданні 24.07.2002 пояснила суду, що з ОСОБА_1 вони не проживають з 1997 року, дитину вона оформила на ОСОБА_1 через документи, бажає щоб відповідач написав відмову від сина ОСОБА_4 , суд вважає факт відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановленим.

Згідно частини третьої статті 136 СК України оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Однак,згідно вимог статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7).

Пунктами 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , оспорений позивачем актовий запис № 213 про народження ОСОБА_3 , в якому зазначено відомості про нього як батька дитини, вчинено Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області 28 березня 2001 року.

Враховуючий, що оспорюваний актовий запис про народження ОСОБА_4 був вчинений в березні 2001 року, до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення КпШС України, чинні на час їх виникнення, тобто на час вчинення оспореного позивачем актового запису.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 вересня 2018 року у справі № 757/36468/16-ц (касаційне провадження 61-33593св18).

Подібні за своєю суттю правові висновки щодо застосування до вирішення спірних правовідносин законодавства, чинного станом на момент їх виникнення викладено у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (касаційне провадження № 61-4163св18), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц та у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц.

Відповідно до ч.1 ст. 56 КпШС України, особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень, або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

В своєму відзиві відповідач ставить питання про застосування строку позовної давності, але з помилковим посилання на норми чинного СК України.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, на підставі наданих сторонами доказів, повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивач оспорює своє батьківство щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні встановлено, що про існування оскаржуваного актового запису, та реєстрацію його як батька дитини, позивачу було відомо ще в 2002 році. До суду позивач звернувся в січні 2019, коли ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було 17 років 10 місяців. Станом на момент розгляду даної справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже досяг повноліття.

Положеннями законодавства, яке регулює сімейні правовідносини, зокрема, відносини батьків та дітей, встановлене визначене коло взаємних прав і обов`язків батьків і дітей,обов`язки батьків по захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, права і обов`язки батьків по вихованню дітей, тощо.

Указані обов`язки батьків щодо неповнолітніх дітей діють з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини,піклування про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя,спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, сприяння засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, створення умов для отримання дитиною освіти, тощо, надані батькам до досягнення дитиною повноліття, після чого дитина набуває повної правосуб`єктності і необхідність виконання батьками указаних вище обов`язків не є імперативно.

Існування відомостей про батька в актовому записі про народження дитини після досягнення дитиною повноліття саме по собі не призводить до порушення прав особи, яка записана батьком дитини.

Аналогічні висновки викладені в Постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 336/2362/16.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач не надав суду належних обґрунтувань щодо того, чим порушено, оспорено або не визнано його права, свободи чи інтереси внаслідок існування відомостей щодо його батьківства у актовому записі про народження дитини, яка станом на момент розгляду справи досягла повноліття. Посилання представника позивача на те, що можливо в майбутньому повнолітній ОСОБА_3 подасть до суду позов про стягнення з позивача аліментів на навчання, не є спроможними, так як суд не вирішує питання щодо правовідносин, або спорів які ще не виникли, та можуть виникнути у майбутньому.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 5,12,13, 81, 89, 258,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про оспорювання батьківства - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко