ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/845/20 Номер провадження 22-ц/814/1242/20Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря Кальник А.М.

розглянула в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Вільної профспілки Полтавського загону воєнізованої охорони Південної залізниці на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області в складі судді Мурашової Н.В. від 13 березня 2020 року за матеріалами позовної заяви Вільної профспілки Полтавського загону воєнізованої охорони Південної залізниці до Первинної профспілкової організації відокремленого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» ДП «Південна залізниця» про позбавлення права представляти інтереси працівників при підписанні Колективного договору,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2020 року Вільна профспілка Полтавського загону воєнізованої охорони Південної залізниці звернулася до суду з цивільним позовом до Первинної профспілкової організації відокремленого підрозділу «Полтавській загін воєнізованої охорони» Державного підприємства «Південна залізниця», в якому просила суд позбавити відповідача права представляти інтереси працівників Виробничого підрозділу «Полтавській загін воєнізованої охорони регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» при підписання Колективного договору.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2020 року відмовлено у відкритті провадження.

Постановляючи ухвалу місцевий суд дійшов висновку, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Вільна профспілка Полтавського загону воєнізованої охорони Південної залізниціподала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до місцевого суду.

Зокрема вказує, що профспілка звернулася до суду на підставі п.2 ст. 12 КЗпП України, яка визначає, що первинна профспілкова організація, що відмовилася від участі в об`єднаному представницькому органі, позбавляється права представляти інтереси працівників при підписанні Колективного договору, а отже вказані вимоги мають розглядатися саме в порядку цивільного судочинства як трудовий спір.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Відповідно до ст. 374 ч.1 п.1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, Вільна профспілка Полтавського загону воєнізованої охорони Південної залізниці звернулася до суду з цивільним позовом до Первинної профспілкової організації відокремленого підрозділу «Полтавській загін воєнізованої охорони» Державного підприємства «Південна залізниця», в якому просила позбавити відповідача права представляти інтереси працівників Виробничого підрозділу «Полтавській загін воєнізованої охорони регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» при підписання Колективного договору, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідач - первинна профспілкова організація відмовляється створити спільний представницький орган (СПО) разом із позивачем - вільною профспілкою, а отже має бути позбавлена права представляти інтереси працівників у відповідності до норм ч.2 ст. 12 КЗпП України.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстав визначених п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, місцевий суд дійшов висновку, що спір виник між двома профспілковими організаціями, на який не розповсюджуються положення ст.ст. 20, 21, 42 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а до вказаного спору застосовується примирно-третейський порядок вирішення, правовий механізм якого визначено ЗУ «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)»

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 232 КЗпП України визначено перелік трудових спорів, що підлягають безпосередньому розглядові у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спір виник між двома профспілковими організаціями щодо права представляти інтереси працівників при укладанні Колективного договору, тобто такий спір є колективним трудовим спором (конфліктом), а не індивідуальним, перелік яких наведений в ст. 232 КЗпП.

За своїм правовим змістом колективний трудовий спір , тобто конфлікт, який виник внаслідок розбіжності між сторонами соціально-трудових відносин, в тому числі і щодо укладення чи зміни колективного договору, угоди.

Розгляд колективного трудового спору (конфлікту) здійснюється спеціальними органами: примирною комісією, а в разі неприйняття рішення у строки, встановлені Законом. Жодна із сторін колективного трудового спору (конфлікту) не може ухилятися від участі в примирній процедурі. Сторони колективного трудового спору (конфлікту), примирна комісія зобов`язані використати для врегулювання колективного трудового спору (конфлікту) всі можливості, не заборонені законодавством.

Постановою судової палати у господарських справах, судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі за №3-115гс17 від 07 червня 2017 року, з посиланням на позицію Верховного Суду України викладену в ухвалі від 07 травня 2009 року у справі № 6-22269св08, визначено, що розбіжності, які виникли між сторонами соціально-трудових відносин щодо виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень згідно з статтею 2 Закону України "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)" визначено як колективний трудовий спір (конфлікт). Цим же Законом установлено окремий (позасудовий) порядок вирішення колективного трудового спору, який передбачає формування вимог найманих робітників до роботодавця у їх задоволенні, вирішення колективного трудового спору примирною комісією. Можливість судового порядку розгляду колективних трудових спорів (конфліктів) процесуальним законодавством та Законом України "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)" не передбачена, крім визначених законом випадків. Цей законодавчий акт передбачає примирно-третейську процедуру та систему організаційних структур із належною компетенцією щодо узгодження інтересів конфліктуючих сторін.

Відповідно до положень ч.1 ст.2 Закону України "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)" колективний трудовий спір (конфлікт) - це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо: встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; укладення чи зміни колективного договору, угоди; виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; невиконання вимог законодавства про працю.

Відтак, колективні трудові спори, на відміну від індивідуальних, це спори непозовного провадження між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом із питань: установлення нових або змін чинних соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; укладення або зміни колективного договору, виконання колективного договору або його окремих положень.

Оскільки при трудових конфліктах має місце зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин, то в такому разі застосовується примирно-третейський порядок їх вирішення.

Безпосереднє вирішення у судовому порядку колективних трудових спорів законодавством не передбачено, крім випадків, зазначених у статтях 23, 25 Законом України "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)", частині п`ятій статті 20, частинах другій, четвертій статті 42 Закони України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Аналогічні роз`яснення містяться в п.12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013 року де зазначено, що Колективні трудові спори, на відміну від індивідуальних, - це спори непозовного провадження між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом, в яких йдеться про зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин. До таких спорів застосовується примирно-третейський порядок вирішення, правовий механізм якого визначено Законом України від 03.03.1998року №137/98-ВР "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)".

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованою та правомірною відмову у відкритті провадження у справі, з огляду на інший примирно-третейський порядок вирішення побідної категорії спорів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про відсутність процесуальних підстав для відкриття провадження по цивільній справі.

Само по собі посилання апелянта на норми ст. 12 КЗпП України не свідчить про обов`язковість розгляду таких спорів в порядку цивільного судочинства, оскільки як зазначалося вище, існує інший порядок вирішення такої категорії колективних трудових спорів, які не відносяться до позовних проваджень і не є індивідуальними трудовими спорами, які в розумінні ст. 19 ЦПК України відносяться до юрисдикції загальних судів.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку по відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з дотриманням закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Вільної профспілки Полтавського загону воєнізованої охорони Південної залізниці залишити без задоволення.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 травня 2020 року.

Судді: Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.