ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Харків

справа № 641/8266/16-ц

провадження № 22-ц/818/393/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

Треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гриб Надія Миколаївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Управління адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг та споживчого ринку Харківської міської ради, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гриб Надія Миколаївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Управління адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг та споживчого ринку Харківської міської ради, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 вересня 2019 року, ухвалене суддею Курганниковою О.А.,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просив:

визнати нікчемним акт старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Бублій Г.І. про реалізацію предмета іпотеки, затверджений начальником Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Дилбарян A ОСОБА_6 A. 27.02.2013 року про придбання ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 на прилюдних торгах;

визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 19.04.2013 року, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гриб Надією Миколаївною, зареєстроване в реєстрі за № 212 про придбання ОСОБА_3 однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ;

витребувати квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 припинивши право власності (номер запису про право власності: НОМЕР_1 ) ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1) шляхом скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1) за ОСОБА_4 ; зроблене приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Ларисою Августинівною 30.04.2013 року, індексний номер: 2083521 від 30.04.2013 року 10:47:03, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: реєстр № 2354, виданий 30.04.2013 року, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова JI.A.;

визнати та зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1) в порядку спадкування за заповітом;

усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 та члена її сім`ї - сина ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Позов мотивований тим, що з 1978 року він знайомий із ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 заповіла йому належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла. 30 жовтня 2012 року позивач особисто звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Кішкіної О.О. . із заявою про прийняття спадщини і прийняв спадщину. Коли він звернувся до нотаріуса ОСОБА_8 за отриманням свідоцтва про прийняття спадщини , нотаріус повідомила його , що ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.03.2013 року їй заборонено видавати свідоцтво про прийняття спадщини по спадковій справі, заведеній на ОСОБА_9 . Це пов`язано із перебуванням у провадженні суду цивільної справи за позовом ОСОБА_10 про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Без свідоцтва про прийняття спадщини він не міг зареєструвати право власності на цю квартиру. 24.10.2014 року позовну заяву ОСОБА_10 залишено без розгляду ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.10.2014 року (справа № 641/2242/13-ц). У квітні 2014 року позивачу стало відомо про те, що невідомі особи незаконно заволоділи спірною квартирою АДРЕСА_1 та роблять в ній ремонтні роботи у зв`язку з чим 15.04.2014 року він звернувся до Комінтернівського PB ХМУ ГУ МВС України в Харківській області із заявою про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Позивач вважає себе єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7 а реєстрацію права власності спірної квартири за ОСОБА_4 вважає незаконною, у зв`язку з чим він був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 вересня 2019 року, повний текст якого було складено 10.10.2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності від 19.04.2013 року, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гриб Надією Миколаївною, зареєстроване в реєстрі за №212 про придбання ОСОБА_3 однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . В решті задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 2052 грн 44 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1653 грн 60 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому до нього й перешло її право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вимога відносно витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 є передчасною. Права особи, яка вважає себе власником майна або законним користувачем, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України, оскільки такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Витребування майна із чужого незаконного володіння означає повернення у власність позивача належної йому квартири і реєстрація права власності за позивачем на належну йому квартиру має бути поновлено у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Відомості до вказаного реєстру вносяться на підставі правовстановлюючого документу на майно, але такий документ у позивача відсутній. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не зареєстрував на себе право власності на квартиру АДРЕСА_1 , вимога про усунення перешкод у користуванні майном, є передчасною.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове в цій частині про їх задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення не в повній мірі є законним та обґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Зазначає, що незважаючи на обставини нікчемності правочину - акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, його слід визнати нікчемним, оскільки на його підставі приватним нотаріусом Гриб Н.М. було в подальшому видано свідоцтво про право власності від 19.04.2013 року на квартиру АДРЕСА_1 , а потім укладено договір купівлі-продажу цієї квартири, за яким право власності на цю квартиру перейшло до ОСОБА_4 , а позивач був позбавлений цієї квартири, як спадкоємець за заповітом. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину до позивача перейшли усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, у тому числі і право вимоги щодо витребування майна на підставі ст. ст.387,388 ЦК України. Визнавши за позивачем право власності на спірну квартиру, суд першої інстанції не припинив право власності відповідача ОСОБА_4 на цю квартиру, не скасував рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за нею, не прийняв жодного рішення з приводу договору купівлі-продажу цієї квартири від 30.04.2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, яке судом першої інстанції визнано недійсним та скасовано, оскільки було видано на підставі акту державного виконавця, нікчемність якого встановлена судом першої інстанції. Отже, суд першої інстанції ухвалив рішення про визнання за позивачем права власності на квартиру, яке неможливо виконати.Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом виселення ОСОБА_4 та члена її сім`ї - сина ОСОБА_5 без надання іншого житла, судом першої інстанції не враховано, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку з часу її відкриття та набув речові права на успадковану квартиру та право на захист цих прав. Вважає, що судом невірно обраховано суму стягнутого з нього судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове про відмову у їх задоволенні. В іншій частині рішення залишити без змін. Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України. Зазначає, що позивач здійснив певні дії що свідчать про бажання прийняти спадщину, але не прийняв її у встановлений законом порядок. Заява про прийняття спадщини подана ОСОБА_1 із зазначенням недостовірних даних щодо часу відкриття спадщини та не відповідає дійсності, оскільки у своїй заяві ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відповідно до лікарського свідоцтва про смерть датою смерті ОСОБА_7 є ІНФОРМАЦІЯ_2 . Виконання нікчемного правочину почалося 19.04.2013 року, коли було видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру та продовжилося 30.04.2013 року, коли ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, проте ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав лише 04.10.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Оскільки ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 26.04.2016 року на спірну квартиру накладено арешт та вона є речовим доказом у кримінальному провадженні позовні вимоги про визнання права власності, реєстрацію спадкового майна задоволенню не підлягають. Вимога ОСОБА_1 про визнання нікчемним акту державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ про реалізацію предмета іпотеки від 27.02.2013 року не пов`язана із виконанням судового рішення, тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

ОСОБА_1 до апеляційного суду надано відзив, в якому він просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній нею частині без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржується лише в частині залишених без задоволення його позовних вимог, а ОСОБА_4 в частині задоволених позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що заповітом зареєстрованим в реєстрі за №5-1582 від 28.09.2007 року ОСОБА_7 заповіла ОСОБА_1 належну їй квартиру АДРЕСА_1 (Т.1 а.с. 24).

Після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис про смерть №11768), ОСОБА_1 30.10.2012 звернувся до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кішкіній О.О. із заявою про прийняття спадщини. (Т.1 а.с. 26) на підставі чого Було заведено спадкову справу № 12/2012, але свідоцтво про право на спадщину він не отримав.

Відповідно до довідки ПН ХМНО в Харківській області Кішкіної О.О. від 20.05.2015 року № 209/01-16 видачу свідоцтва про право на спадщину їй, нотаріусу, заборонено ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.03.2013 року у цивільній справі №641/2242/13-ц, провадження №2/641/1166/2013 (Т.1 а.с. 28).

24.10.2014 Комінтернівським районним судом м. Харкова позовну заяву ОСОБА_10 у справі №641/2242/13-ц, провадження №2/641/1166/2013 залишено без розгляду.

15.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського PB ХМУ ГУ МВС України в Харківській області із заявою про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань яку зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, за № 0001065 за ст.356 КК України.

В рамках проведення досудового слідства вищезазначеного кримінального провадження було проведено почеркознавчу експертизу № 466 від 25.09.2014 року в якій зазначено, що в акті державного виконавця від 27.02.2013 року про реалізацію предмета іпотеки- квартири АДРЕСА_1 , підпис від імені начальника Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Дилбаряна A.A. виконаний не ОСОБА_11 , а іншою особою.

Також було проведено технічну експертизу № 284 від 21.08.2014 року відповідно до висновків якої, відтиск круглої гербової печатки в акті нанесений не круглою гербовою печаткою Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, а іншою печаткою.

Як вбачається із відповідей Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 22.05.2014 року, 21.07.2014 року, 25.06.2015 року, в Комінтернівському ВДВС ХМУЮ не працювала та не працює старшим державним виконавцем ОСОБА_12 .

Перевіркою книг вхідної кореспонденції, даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні у відділі ніколи не перебували виконавчі провадження в рамках виконання виконавчого напису № 762 від 19.08.2011 року, виданого приватним нотаріусом ХМНО Хаславською К.В. про звернення стягнення на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_7 .

Прилюдні торги з реалізації нерухомого майна- квартири АДРЕСА_1 в період з 2012 року по цей час Комінтернівським ВДВС ХМУЮ не проводились; протокол № 11- 01/278/13-і від 13.01.2013 року проведення прилюдних торгів з реалізації цього нерухомого майна Комінтернівським ВДВС ХМУЮ не складався.

27.02.2013 року працівниками Комінтернівського ВДВС ХМУЮ не складалось жодних актів про реалізацію предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 в рамках виконання виконавчого напису № 762 від 19.08.2011 року , виданого приватним нотаріусом ХМНО Хаславською К.В. про звернення стягнення на цю квартиру, яка належить на праві власності ОСОБА_7 : в провадження Комінтернівського ВДВС ХМУЮ виконавчих документів, де боржником є ОСОБА_7 . що мешкала за адресою: АДРЕСА_2 в період з 2012 року по цей час на виконання не надходило та на виконанні не перебуває; реалізація цієї квартири відділом не здійснювалась.

На підставі викладеного, виходячи з того, що вищезазначений Акт не складався Комінтернівським ВДВС ХМУЮ, що підтверджується довідкою Комінтернівського ВДВС ХМУЮ від 22.05.2014 р. та 21.07.2014 року , підписи та печатки на ньому підроблені згідно висновків експертиз №466 від 25.09.2014 року , №284 від 21.08.2014 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що питання, щодо визнання його нікчемним не підлягає додатковому вирішенню судом.

Відповідно до свідоцтва від 19.04.2013 року ПН ХМНО Харківської області Гриб Н.М. відповідно до ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. 47 ЗУ «Про іпотеку» та на підставі акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого Комінтернівським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 27.02.2013 року посвідчила, що ОСОБА_3 належить на праві власності майно, що складається з : однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка придбана ОСОБА_3 за 129600,00 грн (Т.1 а.с. 36).

Однак, з довідки наданої Головним державним виконавцем Комінтернівського ВДВС ХМУЮ Івановою Л.І. від 22.05.2014 р., вбачається, шо в провадженні Комінтернівського ВДВС ХМУЮ виконавчих документів де боржником є ОСОБА_13 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . в період з 2012 року по теперішній час на виконання не надходило та на виконанні не перебуває (Т.1 а.с. 40).

В довідці наданої Ліквідатором ПАТ «АКБ «Базис» ОСОБА_14 . ОСОБА_15 від 05.08.2014 року, іпотечні договори №754/64/26/38/7-459 від 08.06.2009 року та №821/4/27/38/7-459 від 09.07.2009 року ПАТ «АКБ`Базис» не укладались. В базі даних банку позичальники ОСОБА_16 та ОСОБА_7 не знайдені. (Т.1 а.с. 41)

Так, з довідки наданої ПН ХМНО Левкоіець О.Л. від 10.06.2015 року №54/01-16, 09.07.2009 року вбачається, що за реєстровим №1267 Іпотечний договір №821/4/27/38/7-459 нею не посвідчувався (Т.1 а.с. 43).

З довідки наданої ПН ХМНО Хаславською К.В. від 09.06.2015 року №295/01-16, 19.08.2011 року вбачається, що нею не вчинявся виконавчий напис за реєстровим №762 щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_4 . )Т.1 а.с. 45)

Так , з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктив нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 28.02.2017 року квартира. АДРЕСА_1 на теперішній час зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ПН ХМНО Гібадуловою Л.А. від 30.04.2013 року ( Т.1 а.с. 37).

Відповідно до висновків експерта НДКЦ від 30.05.2016 року №218 підпис від імені ОСОБА_3 в рядку «ПРОДАВЕЦЬ» в договорі купівлі-продажу від 30.04.2013 року виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_3 в рядку «ПРОДАВЕЦЬ» в договорі купівлі-продажу від 30.04.2013 виконаний ймовірно ОСОБА_2 . (Т.1 а.с. 69-74).

Отже,суд першої інстанції правильно дійшов висновку про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_3 та визнання права власності на квартиру за ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про пропуск позивачем строків позовної давності є необґрунтованими, враховуючи таке.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

З огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 випливають із триваючого порушення його майнових прав як спадкоємця нерухомого майна право на яке у нього виникло з моменту відкриття спадщини, строки позовної давності не підлягають застосуванню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 не спростовують висновків суду, тому її апеляційна скарга з огляду на вищенаведенні обставини справи , не підлягає задоволенню.

Що стосується вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , та виселення і зняття з реєстрації, слід зазначити про таке.

Суд першої інстанції відмовляючи у позові зазначив, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не зареєстрував на себе право власності на квартиру АДРЕСА_1 , вимога про усунення перешкод у користуванні майном, є передчасною.

З таким висновком суду, судова колегія не погоджується і вважає, що рішення суду в цій частині підлягає зміні. В задоволенні позову слід відмовити з інших мотивів.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово констатував в схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13, 15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року).

Колегія суддів враховує і позицію Європейського суду з прав людини в іншій справі, де суд вказує, що заявниця втратила право власності на квартиру після того, як в ході судового розгляду було встановлено, що який продав квартиру заявниці, набув її на підставі підробленого заповіту. Існувало, як мінімум, два рівня гарантій в справі перед тим, як квартира перейшла до спадкоємця відповідно до внутрішньодержавного законодавства. По-перше, існував обов`язок нотаріуса переконатися, що перехід права власності на квартиру стався відповідно до закону при розгляді і задоволенні заяви спадкоємця про визнання його спадкоємцем . По-друге, міський комітет розглянув документи, представлені спадкоємцем для реєстрації його права власності на квартиру, з метою забезпечення дотримання відповідного законодавства та законності правочину, а також видав свідоцтво про право власності. Влада держави не надала жодних пояснень щодо нездатності нотаріуса або міського комітету виявити шахрайство в діях спадкоємця. В своїх доводах влада держави нічого не вказувала про те, коли і як обман був виявлений, або коли кримінальну справу стосовно дій спадкоємця було порушено. З огляду на те, що він був визнаний винним в шахрайстві 06 червня 2001 року, і його засудженню передувало розслідування у цій справі і судовий розгляд, представляється, що кримінальну справу про шахрайство про набуття особою квартири практично збіглося з його визнанням як спадкоємця і реєстрацією правочину щодо квартири, яка відбулася в червні 2000 року. Той факт, що влада розслідувала дії обвинуваченого і в той же час дозволила йому продати квартиру заявниці, є приводом для занепокоєння Європейського Суду. Заявниця була позбавлена права власності на квартиру без компенсації і вона не могла розраховувати на отримання іншого житла від держави. Органи державної влади не забезпечили належної експертизи щодо законності правочинів з нерухомим майном. Проте заявниця не повинна була передбачати наявність ризику того, що право власності на квартиру може бути припинено в зв`язку з бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном (ALENTSEVA v. RUSSIA, № 31788/06, § 72 - 77, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року)

Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку щодо відшкодування збитків, що завдані таким відчуженням.

Отже, задоволення позовних вимог про витребування спірної квартири у ОСОБА_4 , яка є добросовісним набувачем, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки в такому випадку на ОСОБА_4 буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Тому в задоволенні цих позовних вимог належить відмовити.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про скасування державної реєстрації та виселення також не підлягають задоволенню з наведених мотивів.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позову апеляційна скарга позивача не містить.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 , ч.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову про витребування квартири, скасування державної реєстрації та виселення - змінити в частині мотивів з яких в задоволенні позову в частині витребування квартири, скасування державної реєстрації та виселення відмовлено .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 27 лютого 2020 року