Справа № 350/1227/20
Провадження № 22-ц/4808/1245/20
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

секретаря Маслей А.М.,

за участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника Релігійної громади

Української Православної церкви

Київського патріархату храму «Великомученика

Юрія Переможця» - Семко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Рожнятівського районного суду, постановлену головуючою суддею Калиній Г.В. 04 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Релігійної громади Української Православної церкви Київського патріархату храму «Великомученика Юрія Переможця» смт. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області про скасування запису про реєстрацію права власності,

в с т а н о в и в:

01 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Релігійної громади Української Православної церкви Київського патріархату храму «Великомученика Юрія Переможця» смт. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області, в якому просив скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46767785 від 08 травня 2019 року та внесений на його підставі запис про реєстрацію права власності №31458102, дата державної реєстрації 06 травня 2019 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248), згідно якого за відповідачем зареєстровано каплицю ОСОБА_3 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 11 квітня 2019 року, серія та номер ІФ 23, зареєстровану Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 04 вересня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, на думку апелянта, помилково виходив з того, що позивачем заявлено позов про порушення його трудових прав, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в силу ст. 35 Конституції України, якою регламентується відокремленість церкви і релігійних організацій від держави. Проте, як зазначає представник ОСОБА_1 , в силу статей 25, 26 ЗУ «Про свободу совісті та релігійні організації», якими встановлено особливості врегулювання трудових відносин у релігійних організаціях, трудові права працівників релігійних організацій у випадку їх порушення підлягають захисту в порядку цивільного судочинства.

Крім того, позовні вимоги про скасування реєстрації декларації та запису про право власності на каплицю не є трудовим спором, що свідчить про невідповідність висновків суду обставинам справи та зумовлює необхідність скасування судом вказаної ухвали. Навпаки, апелянтом вказується, що позивач звернувся до суду за захистом свого законного права відвідувати Богослужіння в каплиці, збудованій зусиллями громади Української Греко-Католицької церкви, до якої він належить, а реєстрація права власності на спірну каплицю порушує його право на використання майна, створеного в результаті праці усієї громади та його зусиллями.

Представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зауважує, що, місцевий суд, не відкривши провадження по справі, у оскаржуваній ухвалі приходить до передчасних висновків по суті спору, що є неприпустимим.

Посилання ж на наявність у Господарському суді Івано-Франківської області справи за позовом Релігійної громади Святого Духа Української Греко-Католицької церкви смт. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області до Релігійної громади Української Православної церкви Київського патріархату храму «Великомученика Юрія Переможця» смт. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області про скасування запису про реєстрацію права власності, як на наявність справи між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, вважає хибним.

Зважаючи на наведене, просить скасувати ухвалу Рожнятівського районного суду від 04 вересня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Релігійна громада Української Православної церкви Київського патріархату храму «Великомученика Юрія Переможця» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на те, що ОСОБА_1 звернувся до суду саме за захистом порушених прав Релігійної громади Святого Духа Української Греко-Католицької церкви смт. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області, керівником якої він є, що свідчить про наявність господарського спору. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.

Представник Релігійної громади Української Православної церкви Київського патріархату храму «Великомученика Юрія Переможця» - Семко Ю.В проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу суду залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до пункту сьомого частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції керувався пунктом першим частини першої статті 186 ЦПК України з підстав того, що трудові права позивача в силу статті 35 Конституції України не можуть бути захищені шляхом звернення до суду в порядку цивільного судочинства. Вважав, що справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин та спори між керівником юридичної особи та іншою юридичною особою підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. Крім того, додатковою підставою для відмови у відкритті провадження у справі в силу пункту третього частини першої статті 186 ЦПК України суд зазначав те, що Господарським судом Івано-Франківської області відкрите провадження у справі за позовом Релігійної громади Святого Духа Української Греко-Католицької церкви смт Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області до Релігійної громади Української Православної церкви Київського патріархату храму «Великомученика Юрія Переможця» селища Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області про скасування запису про реєстрацію права власності на спірну каплицю.

Однак, погодитись із такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язане з процесуальним законодавством.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 ГПК України, за змістом частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

У положеннях пункту третього роз`яснення президії Вищого арбітражного суду України від 29.02.1996 року №02-5/109 «Про деякі питання, що виникають при застосуванні Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» спори релігійних організацій між собою та з іншими юридичними особами підлягають вирішенню на загальних підставах в господарських судах відповідно до їх компетенції, за винятками, передбаченими в законодавстві. Таким винятком, зокрема, є категорії справ про припинення діяльності релігійної організації та про оскарження рішень відповідних державних органів з питань володіння та користування культовими будівлями і майном. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону зазначені справи розглядаються загальними судами в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

В пункті 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», згідно зі статтею 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» рішення місцевих органів державної виконавчої влади щодо володіння і користування культовими будівлями і майном можуть бути оскаржені до суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України. Отже, встановивши, що позовна заява містить вимоги про визнання такого рішення недійсним, господарський суд повинен відмовити у її прийнятті з посиланням на пункт 1 частини першої статті 62 ГПК.

У пункті 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» наголошується, що згідно з статтею 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» рішення місцевих органів державної виконавчої влади щодо володіння і користування культовими будівлями і майном можуть бути оскаржені до суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Як вбачається із змісту позовної заяви, спірні правовідносини у даній справі обумовлені незгодою ОСОБА_1 , який хоч і є настоятелем Релігійної громади Святого Духа Української Греко-Католицької церкви смт. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області, однак звернувся в суд як фізична особа, будучи незгідним з набуттям Релігійною громадою Української Православної церкви Київського патріархату храму «Великомученика Юрія Переможця» смт. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області права власності на культову споруду, а саме - на каплицю ОСОБА_3 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з посиланням на те, що він та інші члени парафії позбавлені можливості та гарантованого права віросповідання та участі у релігійних обрядах (а.с.1-4). Крім того, ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що у зв`язку із неправомірною, на його думку, реєстрацією права власності за іншою релігійною громадою порушено його право на працю. Отже, позовні вимоги стосуються захисту прав на спірну каплицю та особистих прав, гарантованих Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації», від порушень. На це суд, відмовляючи у відкритті провадження в справі, уваги не звернув.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на юрисдикцію господарського суду щодо справ у спорах, що виникають з корпоративних відносин та на звернення позивачем з даним позовом до суду, як керівником юридичної особи, до іншої юридичної особи, через що такий слід розглядати господарським судом. Адже спір у даній справі не стосується корпоративних відносин та не пов`язаний з діяльністю господарського товариства, а позовну заяву пред`явлено ОСОБА_1 як настоятелем Релігійної громади Святого Духа Української Греко-Католицької церкви смт. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області від свого імені, на що він не позбавлений права.

Що стосується посилання в оскарженій ухвалі на відмову у відкритті провадження у справі також з підстави перебування у провадженні Господарського суду Івано-Франківської області справи за позовом Релігійної громади Святого Духа Української Греко-Католицької церкви смт Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області до Релігійної громади Української Православної церкви Київського патріархату храму «Великомученика Юрія Переможця» смт. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області про скасування запису про реєстрацію права власності №31458102 від 06 травня 2019 року, згідно якого за відповідачем зареєстровано спірну каплицю, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

При цьому, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Колегія суддів зауважує, що у даній справі інший склад учасників справи та інший предмет позову. Отже, вона не є тотожною тій, яка перебуває на розгляді у Господарському суді Івано-Франківської області. Тому підстав для відмови у відкритті провадження з цієї причини у суду першої інстанції не було.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №819/132/16 зроблено висновок, що законодавством чітко визначена юрисдикційність розгляду відповідних категорій справ, а саме відповідно до частини десятої статті 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» рішення державних органів з питань володіння та користування культовими будівлями і майном можуть бути оскаржені до суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Колегія суддів також враховує, що у рішенні від 28 лютого 2008 року у справі «Церква села Сосулівка проти України» (Tserkva Sela Sosulivka v. Ukraine) (заява № 37878/02) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що заявник мав доступ до судів різної юрисдикції, проте жодний з них не розглянув по суті його скарги, оскільки суди вважали, що вони не мають юрисдикції розглядати такі питання, незважаючи на те, що процедурні вимоги прийнятності було дотримано. У цьому випадку ЄСПЛ дійшов висновку, що така відмова прирівнюється до відмови у здійсненні правосуддя, що порушує саму суть права заявника на доступ до суду, яке гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегії суддів вважає, що місцевий суд, не дослідивши дійсні обставини справи, дійшов до передчасного висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження. До помилкової відмови у відкритті провадження в справі призвело порушення норм цивільного процесуального законодавства України, які регулюють питання визначення її юрисдикції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки ухвала місцевого суду про відмову у відкритті провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права, і вона перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Рожнятівського районного суду від 04 вересня 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 24 листопада 2020 року.