Справа № 478/1605/20 Провадження № 2/478/337/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року. смт. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Іщенко Х.В.,

за участю :

секретаря: Луговської А.І.,

представника позивача адвоката : Задерецького В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Казанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Володимирівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2020року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Володимирівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку ,у в якому вказувала, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31 січня 2002 року вона придбала у ОСОБА_2 житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 0.15 Га належної дарувателеві ОСОБА_2 (яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла), на праві приватної власності у відповідності з Держактом серії МК № 1604 виданого 07.10.1997 року Володимирівською сільською радою, та зареєстрований там же за № 77 в Книзі записів Держактів. Вказаний договір викладений на бланку серії АЕ1 № 783677 та зареєстрований в реєстрі за№ 325 приватним нотаріусом Рожко О.О. 31.01.2002 року.

Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а тому ОСОБА_1 просила визнати її власником земельної ділянки, кадастровий номер :25:025:0001 площею 0,1495 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

Представник позивача в судовому засіданні позов позивача підтримав та просив суд його задовольнитити.

Представник відповідача Володимирівської сільської ради в судове засідання не з`явився, проте надав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнає повністю.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі позивачки та представників сторін, оскільки матеріали справи містять усю інформацію, необхідну для вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Зокрема, судом встановлено, що 31 січня 2002 року ОСОБА_2 (даруватель) і ОСОБА_1 (обдарована) уклали договір дарування жилого будинку з надвірними спорудами під АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 0.15 Га належної дарувателеві на праві приватної власності у відповідності з Держактом серії МК № 1604 виданого 07.10.1997 року Володимирівською сільською радою, та зареєстрований там же за № 77 в Книзі записів Держактів. Вказаний договір викладений на бланку серії АЕ1 № 783677 та зареєстрований в реєстрі за№ 325 приватним нотаріусом Рожко О.О. 31.01.2002 року.

Згідно Державного акту серії МК № 1604 виданого 07.10.1997 року Володимирівською сільською радою та зареєстрованого там же за № 77 за ОСОБА_2 , тобто попереднім власником, (яка ІНФОРМАЦІЯ_2 ), мешкала в АДРЕСА_1 , що їй передано у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,15 Га на території с. Володимирівка Володимирівської сільської ради.

Згідно реєстраційного посвідчення Казанківського БТІ-житловий будинок розташований у АДРЕСА_1 в цілому належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договорі дарування від 31.01.2002 року № 325 та записано в реєстрову книгу № 131 січня 2002 року. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно довідки Володимирівської сільської ради вих.№ 850-02-16-01 від 07.09.2020 року, та похована на кладовищі в с.Володимирівна Казанківського району Миколаївської області.

Згідно розпорядження Володимирівської сільської ради № 9-Р від 16.02.2016 року «Про виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал- соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки»» - у с. Володимирівка вулицю Радянську перейменовано на вулицю Центральна.

Згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 016 від 08.12.2016 року - земельна ділянка кадастровий номер :25:025:0001 за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1495 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 .

Наявність права власності земельної ділянки кадастровий номер :25:025:0001 площею 0,1495 га ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , розташованої за адресою АДРЕСА_1 , підтверджено згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 08.12.2016 року.

Згідно паспорту громадянина України НОМЕР_1 , виданого 09 квітня 1998 року Казанківським РВУМВС України в Миколаївській області ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 с. Володимирівка Казанківського району Миколаївської області.

Право власності позивача на будинок за адресою АДРЕСА_1 , підтверджено договором дарування жилого будинку від 31 січня 2002 року серії АЕІ № 783677 , який зареєстрований в реєстрі за № 325 приватним нотаріусом Рожко О.О. 31.01.2002 року, а також згідно реєстраційного посвідчення Казанківського БТІ внесеним в реєстрову книгу під № 1 від 31 січня 2002 року.

Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, кадастровий номер :25:025:0001 площею 0,1495 га, яка належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та значиться за нею відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 08.12.2016 року і призначеній для його обслуговування, однак, позивач набув права власності лише на будинок, а оформити право власності не має можливості у зв`язку зі смертю власниці земельної ділянки кадастровий номер :25:025:0001 ОСОБА_2 ..

Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (далі постанова Пленуму) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

При вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з`ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження (п. 18-1 постанови Пленуму).

Судом встановлено, що на час виникнення спірних відносин законом було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами від відчужувача до набувача автоматично переходило і право власності або право користування земельною ділянкою, наданою відчужувачу для будівництва та обслуговування цього майна, без укладення окремого договору відносно ділянки. Можливість укладення між відчужувачем і набувачем окремого договору щодо права набувача на земельну ділянку на час розгляду справи втрачена. Реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням свідчить саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, який існував до його відчуження.

З огляду на викладене, у зв`язку з набуттям позивачем ОСОБА_1 на законний підставах житлового будинку з господарчими будівлями по АДРЕСА_1 , до останньої, разом з правом власності на житловий будинок, перейшло і право власності на земельну ділянку для його обслуговування.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими, а її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання її власником спірного майна.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 81, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Володимирівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на земельну ділянку кадастровий номер :25:025:0001 площею 0,1495 Га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

Судові витрати понесені позивачем віднести на її рахунок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 26.11.2020 року.

Суддя: