Справа №442/8276/19
Провадження №2/442/242/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

з участю секретаря судового засідання Малик О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого покликається на те, що вона у 1985 уклала шлюб з ОСОБА_2 і одночасно змінила своє дівоче прізвище « ОСОБА_3 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_4 », на той час вона проживала в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , чоловік в гуртожитку у м. Червонограді. ОСОБА_2 іншої сім`ї, батьків, дітей, братів та сестер, рідних чи близьких не мав і фактично був одинокою людиною. Після укладення шлюбу вони почали проживати однією сім`єю в належній їй квартирі за вищевказаною адресою, де вона також зареєструвала ОСОБА_2 як чоловіка.

Під час спільного проживання чоловік почав хворіти та з приводу цього постійно проходив амбулаторне та стаціонарне лікування. Згідно копій з історії хвороби чоловік страждав на атеросклеротичний кардіосклероз з порушенням в/шл провідності, інтоксикаційною енцефалопатією, полінейропатією з помірним нижнім парапарезом, гіпертонічною хворобою II ст., агніосклерозом сітківки обох очей тощо.

Внаслідок цього, чоловіку була рішенням МСЕК встановлена спочатку третя і в подальшому друга група інвалідності. Внаслідок наявного захворювання чоловік став нервово-збудженим і почав зловживати спиртними напоями. Така його тривала поведінка призвела до того, що вона подала позов до Дрогобицького міськрайонного суду про розірвання шлюбу. 22 червня 1995 року вона зареєструвала та отримала свідоцтво про розірвання шлюбу між ними.

В подальшому вони примирилися і продовжували проживати однією сім`єю, як подружжя, у належній їй квартирі АДРЕСА_1 . Іншого житла чоловік не мав.

В 2006 року вона продала належну їй на праві особистої приватної власності квартиру за вищевказаною адресою і за отримані грошові кошти 18.03.2006 року оформила договір купівлі-продажу іншої квартири, а саме: АДРЕСА_2 . За її ініціативою право власності було оформлено на неї і на колишнього чоловіка в розмірі по Ѕ ід.ч. за кожним. Причиною було те, щоби у разі її смерті фактичного чоловіка не позбавили права на житло, як інваліда на той час 2-ої групи.

23 березня року 2010 року рішенням МСЕК ОСОБА_2 була встановлена вже перша група інвалідності довічно. Згідно довідки серії ЛВА-1 № 461402 від 23.03.2010 року останній потребував часткового стороннього догляду та лікування у невропатолога.

Таким чином, після оформлення даного правочину у 2006 році вони разом продовжували проживати у новій квартирі як подружжя, до дня смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - помер. Тобто, ще протягом 13 років, всі турботи пов`язані з його лікуванням та доглядом були покладені виключно на неї. Відповідно вона його поховала, отримала свідоцтво про смерть, організувала поминки тощо.

Тобто, вона проживала з ОСОБА_2 безперервно однією сім`єю протягом 25 років з них 13 років після розірвання шлюбу. Відповідно вони були пов`язані спільним побутом, оскільки чоловік був інвалідом вже 1-ої групи довічно. Протягом зазначеного часу надавала йому всю необхідну допомогу: варила їсти, купляла продукти харчування та ліки, прала, відвідувала у лікувальному закладі, оплачувала комунальні послуги тощо. На ці потреби витрачала спільні кошти (їхню пенсію).

Вказана обставина додатково підтверджується довідкою за №001816 від 23.07.2019 року виданою КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради.

Разом з цим, після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на Ѕ ід.ч. квартири в якій вони продовжували проживати разом протягом 13 років. Оскільки ОСОБА_2 був одинокою людиною, не мав інших рідних чи близьких осіб право претендувати на вказану частину квартиру має лише вона, як спадкоємець четвертої черги за законом.

Вказане їй пояснили в нотаріальній конторі куди вона звернулась, оскільки як колишня дружина померлого права на спадщину за законом не має, а тому для захисту своїх спадкових справ, змушена звертатись до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, від неї поступило клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про місце та час проведення судового засідання був повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі.

Згідно правил ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони.

Поряд з цим, ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1985 по 1995 рік. Після розірвання шлюбу вони і надалі спільно проживали однією сім`єю, як подружжя, у належній позивачу на праві власності квартирі АДРЕСА_1 .

В 2006 року позивач продала належну їй на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_1 і за отримані грошові кошти 18.03.2006 року оформила договір купівлі-продажу іншої квартири, а саме: АДРЕСА_2 , яку оформила по Ѕ ід.ч. за кожним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на Ѕ ід.ч. квартири в якій позивач та відповідач проживали разом протягом 13 років, що підтверджується довідкою № 001816 від 23.07.2019 року виданою КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до частини першої ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до положень ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, не прийняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України.

За вимогами п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - ...при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо».

Відповідно до вимог ч.1. ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Вищевказані положення закону і зумовлюють набуття позивачем права власності на вищезазначену частину квартиру, як за спадкоємцем четвертої черги за законом.

Враховуючи вище наведене, зокрема те, що позивач на підставі закону є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину та після смерті цивільного чоловіка вчинила усі дії, які були необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак з незалежних від неї причин у видачі такого їй було відмовлено, а тому суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 247, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове (нерухоме) майно, а саме: 1/2 ід.ч. квартири АДРЕСА_2 , як спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Дата складення рішення - 17.02.2020 року.

Суддя О.В. Крамар