ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/3650/19
Провадження № 22-ц/4820/363/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу №688/3650/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2019 року (суддя Козачук С.В., повне судове рішення складено 19 листопада 2019 року) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 03 серпня 2009 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31 серпня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 109469,21 грн, у тому числі: 218,54 грн - тіло кредиту; 100230,19 грн - проценти за користування кредитом; 3331,47 грн - пеня (комісія); 500 грн - штраф фіксована частина; 5189,01 грн - штраф процентна складова.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у сумі 218,54 грн. Вирішено питання про судові витрати. В решті позову відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, в апеляційній скарзі просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог. Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не врахував, що в анкеті-заяві визначена процентна ставка 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості. Крім того, відповідачем 03 серпня 2009 року підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій визначена базова процентна ставка за кредитом 2,5% на місяць, розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, строк внесення платежів щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок і розмір нарахування пені, штрафів. Відповідач не спростував доводи позивача, не заявляв позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним або нікчемним. Суд фактично звільнив боржника від сплати заборгованості.

Рішення суду в частині задоволення позову не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 03 серпня 2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В подальшому кредитний ліміт був зменшений. Укладення договору відбулося шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Суд посилався на відсутність конкретних запропонованих відповідачеві умов надання кредиту, а саме про сплату процентів, неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язань. Такий висновок суду не відповідає обставинам справи, а тому заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в цій частині. Проте, це не призвело до неправильного вирішення справи.

Із наявної у матеріалах справи довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаної ОСОБА_1 (а.с.10), вбачається, що сторони погодили процентну ставку за користування кредитом 2,5%, розмір і строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії, штрафні санкції за порушення зобов`язання.

Рішення про відмову в позові суд мотивував недоведеністю позовних вимог.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою і другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

На підтвердження вимог Банк надав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме наявний у матеріалах справи витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

З огляду на мінливий характер Умов та правил надання банківських послуг, відсутність підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Тому, правильним є висновок суду першої інстанції, що без наданих підтверджень витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору.

Згідно з ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав належних і достатніх доказів на підтвердження наявності заборгованості ОСОБА_1 за проценти за користування кредитом у розмірі 100230,19 грн і щодо законності нарахування штрафних санкцій.

За розрахунком Банку станом на 31 серпня 2019 року за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 109469,21 грн, у тому числі: 218,54 грн - тіло кредиту; 100230,19 грн - проценти за користування кредитом; 3331,47 грн - пеня (комісія); 500 грн - штраф фіксована частина; 5189,01 грн - штраф процентна складова.

Із приєднаних до матеріалів справи розрахунку заборгованості і виписки по рахунку вбачається, що проценти відповідно до умов договору (30% річних) нараховувались по 31 серпня 2014 року і заборгованість відповідача за тілом кредиту складала 218,54 грн, за нарахованими на прострочену заборгованість процентами 01,07 грн. З вересня 2014 року ОСОБА_1 кредитні кошти більше не отримував, періодично погашав заборгованість. За період з вересня 2014 року по серпень 2019 року сплатив 3068,22 грн. Всупереч умовам договору з урахуванням довідки про умови кредитування за період з 01 вересня по 31 березня 2015 року проценти нараховувались за процентною ставкою 34,80% річних, в подальшому - 43,20% річних.

За умови нарахування процентів за ставкою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, їх розмір від суми заборгованості за кредитом 218,54 грн складав би 05,46 грн на місяць, а за період з 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2019 року (дата, на яку визначена заборгованість згідно позовних вимог) склав би 327,60 грн.

Сплачені за цей період ОСОБА_1 в погашення кредиту кошти в сумі 3068,22 грн повністю покрили заборгованість за тілом кредиту, за процентами і штрафними санкціями, нарахованими відповідно до довідки про умови кредитування, з урахуванням зазначеного вище розміру заборгованості.

Нарахування позивачем процентів у сумі 100230,19 грн, а відповідно неустойки з урахуванням такої заборгованості є необґрунтованим і недоведеним належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б впливали на законність судового рішення.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта