Провадження № 4-с/758/196/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі

головуючого - судді Ларіоновій Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за скаргою Акціонерного товариства "Ідея Банк", заінтересовані особи: Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції м. Київ, ОСОБА_1 на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року до Подільського районного суду м. Києва надійшла скарга АТ "Ідея Банк" на дії державного виконавця Подільського РВ ДВС у м. Києві ГТУЮ м. Київ, боржник: ОСОБА_1 , в якій заявник, як стягувач у виконавчому провадженні, просить суд зобов`язати Подільський РВ ДВС у м. Києві ГТУЮ м. Київ прийняти до примусового виконання виконавчий лист.

Скарга обґрунтована тим, що АТ «Ідея Банк» було пред`явлено для примусового виконання до Подільського РВ ДВС у м. Києві ГТУЮ м. Київ виконавчий лист № 461/11535/15-ц, який був виданий Подільським районним судом міста Києва 19.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» коштів в розмірі 1480,49 грн. АТ «Ідея Банк» отримало повідомлення від Подільського РВ ДВС у м. Києві ГТУЮ м. Київ від 31.05.2019 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень. Банк зазначав, що повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є незаконним та таким, що грубо порушує інтереси банку як стягувача. Представник заявника в судове засідання не прибув, в скарзі міститься клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник Подільського РВ ДВС У м. Київ ГТУЮ у м. Києві в судове засідання не з`явився, будь яких заяв, клопотань до суду подано не було.

ОСОБА_1 , який є боржником у даному виконавчому провадженні, в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов таких висновків.

Встановлено, що 19.07.2016 року Подільським районний суд міста Києва видав виконавчий лист № 461/11535/15-ц про стягнення на користь ПАТ «Ідея Банк» з ОСОБА_1 1480,49 грн. судового збору.

Як вбачається з матеріалів скарги, АТ «Ідея Банк» звернулося до Подільського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження. Однак, 31.05.2019 року державним виконавцем Подільського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. З тексту повідомлення вбачається, що виконавчий лист № 461/11535/15-ц виданий 19.07.2016 повертається стягувачу на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Порядок розгляду скарг на дії, бездіяльність, рішення, державного виконавця, чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішення визначений розділом VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.

Повертаючи виконавчий документ без прийняття до виконання державний виконавець послався на те, що відповідно до виконавчого листа №461/11535/15-ц виданого 19.07.2016 року Подільським районним судом м. Києва встановлено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 18.07.2017 року. Виконавчий документ надійшов на примусове виконання до Подільського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 23.05.2019 року.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) судові накази; 3) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 4) виконавчих написів нотаріусів; 5) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 6) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 7) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 8) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 9) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 10) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

У ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження», визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Разом з тим, ЗУ «Про виконавче провадження» надає саме відповідній посадовій особі державної виконавчої служби державному виконавцю повноваження виносити процесуальні рішення у виконавчому провадженні, в тому числі виносити постанови про відкриття виконавчого провадження, в зв`язку з чим, суд не вправі покладати на державного виконавця зобов`язання виносити зазначені процесуальні рішення.

При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із ЗУ «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

При цьому, як вбачається зі скарги, заявник, який є стягувачем у виконавчому провадженні, не ставить питання про скасування постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до вимог ст.13 ч.1 ЦПК України суд діє в межах заявлених вимог, а відтак, суд самостійно процесуальне не вирішує питання про скасування постанови державного виконавця від 31.05.2019 р. про повернення виконавчого документа, оскільки така постанова не оскаржується стягувачем саме у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на викладене, в задоволенні скарги необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 447 - 451 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги Акціонерного товариства "Ідея Банк", заінтересовані особи: Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції м. Київ, ОСОБА_1 на дії державного виконавця - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги через Подільський районний суд м. Києва протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала складена 28.02.2019 р.

СуддяН. М. Ларіонова