Постанова

Іменем України

13 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 2-2996/10

провадження № 61-21466св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Виробничий кооператив «Райдуга-89»,

третя особа - Бюро технічної інвентаризації м. Києва,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Білич І. М., Панченка М. М., Іванченка М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Виробничого кооперативу «Райдуга-89» (далі - ВК «Райдуга-89»), про визнання дійсним договору та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна.

Позов обґрунтовано тим, що 12 травня 2010 року він придбав у ВК «Райдуга-89» за договором купівлі-продажу нежитлову споруду - торгівельне приміщення площею 409,9 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Після укладення вказаного договору він звернувся до Бюро технічної інвентаризації

м. Києва (далі - БТІ м. Києва) із заявою про реєстрацію вказаного нерухомого майна, однак отримав відмову. У листі БТІ посилалось на те, що подані ним документи не відповідають вимогам закону, а саме: договір купівлі-продажу

не був нотаріально посвідченим та не було надано свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Звернення до ВО «Райдуга-89» з вимогою нотаріально посвідчити договір не дало результатів, відповідач від виконання вимоги ухилявся.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати дійсним договір

купівлі-продажу нежитлового приміщення; визнати за ним право власності

на об`єкт нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 ; зобов`язати БТІ м. Києва зареєструвати за ним право власності на вказаний вище об`єкт нерухомого майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано договір купівлі-продажу майна

від 12 травня 2010 року дійсним. Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомого майна площею 451,3 кв. м, розташований за адресою:

АДРЕСА_1 ).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про виправлення описки.

Виправлено описку у рішенні Дніпровського районного суду м. Києва

від 01 липня 2010 року, а саме: за ОСОБА_1 визнано право власності

на об`єкт нерухомого майна (нежилу споруду - торгівельне приміщення) площею 549,3 кв. м (замість помилкового - площею 451,3 кв. м), розташовану

за адресою: АДРЕСА_1 ).

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року закрито апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2010 року.

Закриваючи провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , апеляційний суд виходив із того, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва

від 01 липня 2010 року питання про права та інтереси заявника не вирішувались, а відтак вона не є особою, яка має право оскаржити вказане судове рішення.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у грудні 2019 року,

ОСОБА_3 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить постанову Київського апеляційного суду

від 08 жовтня 2019 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що вона є учасником (засновником) ВО «Райдуга-89» (її частка в статутному капіталі виробничого об`єднання становить 15 %), у зв`язку з чим вважає, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2010 року порушено її права як учасника товариства, оскільки основними принципами кооперації є демократичний контроль за діяльністю кооперативних організацій та їх посадових осіб з боку членів кооперативних організацій, безпосередньої участі членів кооперативної організації у її діяльності ( пункти 5, 6 частини першої статті 4 Закону України «Про кооперацію»).

Позиція інших учасників справи

У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшли відзиви ОСОБА_1

та ВО «Райдуга-89», в особі голови кооперативу ОСОБА_1., в яких заявники простять касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення,

а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

В обґрунтування відзивів вказують, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2010 року питання про пава і обов`язки ОСОБА_3

не вирішувались, зокрема у зв`язку з тим, що остання стала членом кооперативу у 2016 році, тоді як договір купівлі-продажу нежитлового приміщення між

ВО «Райдуга-89» та ОСОБА_1 , щодо якого ухвалено вказане рішення суду першої інстанції, укладено у травні 2010 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 2-2996/10

з Дніпровського районного суду м. Києва.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення,

які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_2 , а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню

не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи

в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального

чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,

про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги).

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 , посилаючись

на положення частини першої статті 352 ЦПК України, вказувала, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2010 року, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна, розташованого

за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 12 травня 2010 року

між ОСОБА_1 та ВК «Райдуга-89», визнано за ОСОБА_1 право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, порушено її права, оскільки вона є членом ( засновником) ВК «Райдуга-89», її частка в статутному капіталі кооперативу становить 15 %.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , апеляційний суд виходив із наступного.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, а судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких

на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції

є скаржник, або судове рішення повинно містити судження про права

та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, а тому суд має перевірити правдивість, підстави таких суджень.

Однак, як встановлено апеляційним судом, оскаржуване рішення було постановлено Дніпровським районним судом м. Києва за результатами розгляду позовної заяви ОСОБА_1 у липні 2010 року, тоді як ОСОБА_2 членом кооперативу стала у 2016 році на підставі її заяви та протоколу загальних зборів засновників ВК «Райдуга-89» від цієї ж дати, з пайовим внеском у розмірі 7 735 грн, який вона сплатила 22 червня 2016 року, й саме з цієї дати заявник, на підставі Закону України «Про кооперацію», набула прав і обов`язків члена кооперативу, тобто через 6 років після ухвалення оскаржуваного рішення.

Отже, правильним є висновок апеляційного суду про те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2010 року питання

про права ОСОБА_2 не вирішувалось, оскільки остання не була учасником справи та не була учасником ВК «Райдуга-89» на момент ухвалення рішення,

а відтак і не довела, що вказаним судовим рішенням вирішено питання

про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду щодо тлумачення норм процесуального права, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята з дотриманням вимог процесуального

та матеріального права й не може бути скасована з підстав, викладених

у касаційній скарзі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін, оскільки таке судове рішення є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється

та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції,

а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи

у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року залишити

без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Бурлаков
В. М. Коротун
М. Є. Червинська