справа № 761/4501/19
головуючий у суді І інстанції Кондратенко О.О.
провадження № 22-ц/824/1713/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

при секретар судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Титан-2009», третя особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту припинення трудових обов`язків та визнання особи звільненої із займаної посади, -

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ПП «Титан-2009», у якому просила суд визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та ПП «Титан?2009» з 26 листопада 2018 року, на підставі пункту 1 статті 38 КЗпП України, у зв`язку із звільненням за власним бажанням.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до протоколу № 3 загальних зборів ПП «Титан-2009» від 04 квітня 2011 року ОСОБА_1 було призначено на посаду директора ПП «Титан-2009».

Згідно із статутом ПП «Титан?2009», засновником і власником ПП «Титан?2009» є ОСОБА_3 . На сьогоднішній день засновник ПП «Титан?2009» підприємством не займається та не опікується, найманих працівників не має, підприємство не виконує поставлені економічні завдання, а тому, позивач втратила матеріальну зацікавленість у перебуванні на посаді вищезазначеного підприємства.

26 жовтня 2018 року ОСОБА_1 направила на адресу засновника заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням, однак, зазначена заява засновником отримана не була. Крім того, нею, як директором було ініційовано скликання позачергових загальних зборів для вирішення питання щодо її звільнення з посади директора ПП «Титан-2009», яке направлено на адресу засновника та було розміщене у газеті «Експрес - об`ява».

Позачергові загальні збори не відбулися у зв`язку з неявкою засновника. Уповноважений орган на звільнення ОСОБА_1 проігнорував повідомлення про звільнення і не розглянув по суті заяву про звільнення, протягом передбачених законодавством строків та не виконав покладені на нього Статутом підприємства обов`язки по створенню нового виконавчого органу.

На думку позивача, ПП «Титан-2009» своєю бездіяльністю, яка полягає у не розгляді та у невжитті заходів для прийняття рішення про її звільнення, в межах статутної діяльності підприємства, були порушені її трудові права.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПП «Титан-2009» про встановлення факту припинення трудових обов`язків та визнання особи звільненої із займаної посади.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню, оскільки визначення дати звільнення працівника є виключно компетенцією засновника.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Твердження суду про те, що в судовому засіданні позивачка не пояснила: чи передавались нею особі, уповноваженій засновником підприємства, відповідні фінансово-господарські, установчі документи, печатка підприємства не відповідають дійсності, оскільки такі запитання позивачу не ставились.

Твердження суду про те, що позивачем як до позовної заяви так і під час розгляду справи, суду не було надано: ні наказу про прийняття на посаду директора ПП «Титан-2009», ні доказів, чи було укладено між позивачкою та ПП «Титан-2009» контракт (трудовий договір) на визначений чи не визначений строк; ні трудової книжки (її копії)» порушують принцип диспозитивності цивільного судочинства, оскільки трудова книжка або її копія судом у позивача не витребовувалася.

А також, позивач посилається на те, що оскаржуване рішення суду порушує законні права позивача, оскільки нікого не можна тримати у рабстві або в підневільному стані. Наразі позивач позбавлена можливості заробляти собі на життя працею, яку маю право вільно обирати, оскільки відповідачем не вирішується питання її звільнення за власним бажанням.

Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки в судове засідання не повідомили. Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу №3 загальних зборів учасників ПП «Титан-2009» від 04 квітня 2011 ОСОБА_1 було призначено на посаду директора ПП «Титан-2009» (а.с. 24-25).

Вказане підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 02 листопада 2011 року та Інформацією з Єдиного державного реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, з яких вбачається, що позивач зазначена керівником ПП «Титан-2009» з 04 квітня 2011 року (а.с. 3, 21-23).

Відповідно до пункту 4.1 Статуту ПП «Титан-2009» до складу засновників (учасників) підприємства входить громадянка ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін (аналогічна норма міститься в частині 1 статті 18 станом на день видачі Виписки).

26 жовтня 2018 року ОСОБА_1 направила на ім`я засновника ПП «Титан-2009» Орехової Г.Р. заяву про звільнення за власним бажанням.

В цей же день, ОСОБА_1 направила на адресу засновника ПП «Титан?2009» Орехової Г.Р. повідомлення про проведення позачергових загальних зборів ПП «Титан-2009», порядок денний яких полягає у розгляді питання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади директора ПП «Титан-2009», на підставі заяви про звільнення від 26 жовтня 2018 року.

Отже, колегія апеляційного суду вважає, що уповноважений на звільнення ОСОБА_1 орган проігнорував повідомлення про звільнення і не розглянув по суті заяву про звільнення, протягом передбачених законодавством строків та не виконав покладені на нього Статутом підприємства обов`язки по створенню нового виконавчого органу.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У пункті 1 частини 19 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Згідно з частиною 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя». (OLEKSANDR VOLKOV v. UKRAINE, № 21722/11, § 165, ЄСПЛ, від 09 січня 2013 року).

З урахуванням положень частини 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини слід зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя».

Підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України, серед яких такі як угода сторін, закінчення строку такого договору, його розірвання з ініціативи працівника або з ініціативи власника тощо. Позивач просив припинити трудові правовідносини з товариством на підставі частини першої статті 38 КЗпП України - з ініціативи працівника.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14 рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.

Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.

Враховуючи, що заяву про заяву про звільнення з роботи за власним бажанням позивач подав 26 жовтня 2018 року, а з позовом до суду про припинення трудових правовідносин звернулася 31 січня 2019 року, колегія суддів вважає, що порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника, передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України, позивачем дотриманий.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції, та дійшла висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову.

На підставі наведеного, керуючись статтями 367, 368, 371, 372, 374, 375, 382, 390, 391 ЦПК України, суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Титан-2009» задовольнити.

Визнати припиненими трудові відносини ОСОБА_1 з Приватним підприємством «Титан-2009» з 26 листопада 2018 року на підставі пункту 1 статті 38 КЗпП України у зв`язку із звільненням за власним бажанням.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст Постанови складений 02 березня 2020 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Т.А. Слюсар

В.М. Волошина