ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Харків

Справа №646/243/20

Провадження №22-ц/818/4738/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Тичкової О.Ю., Пилипчук Н.П.

секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

Третя особа Товарна біржа «Харківська товарна біржа»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу адвоката Прокоп`єва Костянтина Євгеновича, який діє і інтересах ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої підопічної ОСОБА_4 , на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2020 року, постановлене суддею Єжовим В.А.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товарна біржа «Харківська товарна біржа», про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , укладений 20.09.1994 між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 та посвідчений Товарною біржею «Харківська товарна біржа» за реєстровим №Н-1-966; визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона придбала житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу №Н-1-966 від 20.09.1994, укладеного на Товарній біржі «Харківська товарна біржа». Після укладення угоди вона користувалася та володіла спірним будинком, здійснювала ремонт, сплачувала комунальні послуги тощо.

В жовтні 2019 року позивачка вирішила продати будинок, проте не змогла цього зробити оскільки договір купівлі-продажу, укладений на товарній біржі не посвідчено нотаріусом.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем після його смерті є його онука відповідачка у справі ОСОБА_2 . Від відповідачки ОСОБА_1 дізналася, що право власності на будинок зареєстровано за померлим ОСОБА_5 на підставі договору на право забудови будинку та безстрокове користування земельною ділянкою.

Позивачка стверджує, що договір від 20.09.1994, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на товарній біржі містить всі ознаки договору купівлі-продажу, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, передбачених ст.153 ЦК Української РСР (1963 року), що підтверджується підписами у договорі. Внаслідок укладення договору ОСОБА_5 передав житловий будинок у власність покупцю ОСОБА_1 , яка в свою чергу прийняла майно і сплатила за нього певну грошову суму. Угода укладена відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент її укладення, однак не була посвідчена нотаріально, бо це не вимагалося на той час.

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду заяву про визнання позовних вимог, в якому підтвердила факт продажу в 1994 році її дідом ОСОБА_5 житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , яка з цього періоду фактично користувалася та володіла будинком.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , укладений 20.09.1994 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та посвідчений Товарною біржею «Харківська товарна біржа» за реєстровим №Н-1-966 підлягають задоволенню, оскільки зі змісту договору №Н-1-966 купівлі-продажу від 20.09.1994 укладеному на Харківській товарній біржі правочин відповідає сукупності вимог, передбачених ч.1 ст.15 Закону України «Про товарні біржі», зареєстрована на біржі, а тому не підлягає нотаріальному посвідченню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції адвокат Прокоп`єва К.Є. який діє і інтересах ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої підопічної ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Прокоп`єва К.Є. який діє і інтересах ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої підопічної ОСОБА_4 посилається на те, що померлий ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 . На день його смерті з ним буди зареєстровані - син ОСОБА_7 та онука ОСОБА_4 . Суд першої інстанції не встановив коло всіх спадкоємців померлого та не залучив їх до розгляду позову у першій інстанції, що в результаті призвело до позбавлення права власності малолітньої ОСОБА_4 на Ѕ частину зазначеного будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що спірний житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 20.09.1994 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було передано відповідачу, а остання сплатила за нього відповідну грошову суму, тому не входить в спадкову масу. А тому не може бути предметом спадкування між спадкоємцями.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що вважає рішення суду законним та обгрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає. Судом першої інстанції правильно встановлено, що на час укладення договору купівлі-продажу нотаріальне посвідчення угод, які укладалися на товарних біржах, не передбачалося.І взагалі, державна реєстраціяне була способом набуття права власності.

Відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору №Н-1-966 купівлі-продажу від 20.09.1994 укладеному на Харківській товарній біржі вбачається, що ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) уклали договір про те, що ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_1 купила житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 за 50000000 крб., реєстраційний № Н-1-966. Договір посвідчено президентом Харківської товарної біржі.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 13.02.2019.

З відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради №5518/04-08/19 від 17.05.2019 вбачається, що право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору на право забудови будинку та безстрокове користування земельною ділянкою, зареєстрованого 14.10.1954 3-ю Харківською державною нотаріальною конторою р.№10364, що підтверджується копією договору від 24.09.1954.

ОСОБА_2 отримано технічний паспорт на будинок по АДРЕСА_1 , копія якого надана суду.

Відповідно до звіту з оцінки майна - житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 від 14.01.2020 його вартість становить 251137 грн.

Відповідач ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 виданого Палацем новонароджених 17.09.1976 та свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_3 виданим Червонозаводським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харкова 21.11.1998.

Згідно витягу з протоколу №23 виконавчого комітету Червонозаводської районної ради депутатів трудящих від 10.08.1954 вирішено виділити земельні ділянки для індивідуального будівництва в безстрокове користування зокрема ОСОБА_8 по Южному проїзду, №11, 400 кв.м.

Відповідно до листа міської комісії з питань топонімики та охорони історико-культурного середовища Харківської міської ради нумерація домоволодінь №№78-92/3 по вулиці Макіївській співпадає з №№1-11 Южного проїзду.

Зі спадкової справи №261/2019 заведеної після ОСОБА_6 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько відповідачки ОСОБА_6 , в зв'язку з чим нею як дочкою спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_4 до Першої харківської міської державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину.

ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 виданого відділом ЗАГС адміністрації Грайворонського міського округу Бєлгородської області.

Мати ОСОБА_10 - ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №9 від 23.04.2019.

Мати відповідачки у справі та дружина ОСОБА_10 - ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №7 від 23.04.2019.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно дост. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Статтями 1261-1264 ЦК України визначені черги спадкоємців зазаконом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Частиною другою статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

У відповідності до положень ст. 1268 та ст. 1269 ЦК України, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину за умови, що такий постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або у визначений законом строк подав до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, виходив з того, що 20.09.1994 на Харківській товарній біржі між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , реєстрація права власності на будинок до сих пір не здійснена за позивачем.

Оскільки право власності на спірний будинок на тепер все ще зареєстровано за колишнім власником ОСОБА_5 , що перешкоджає фактичному власнику майна здійснювати свої права, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Однак судова колегія з такими висновками погодитись не може з огляду на те, що судом першої інстанції при розгляді позову не повністю встановлено коло осіб, які повинні були бути залучені до розгляду даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, у тому числі на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Проте суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що за вказаною адресою на день його смерті були зареєстровані його син - ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 та його онука - ОСОБА_4 ( а.с. 123)

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що ОСОБА_4 є спадкоємицею за законом після померлого ОСОБА_6 , оскільки має право на частку у спадковому майні, але не була залучена до розгляду даної справи в межах даного провадження, що призвело до порушення її законних прав та інтересів.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати:

- місце відкриття спадщини;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Судом першої інстанції всупереч вимогам національного законодавства не було з`ясовано коло спадкоємців, а тому не визначено вірний суб`єктний склад цивільної справи.

Статтею 175 ЦПК України передбачено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Системний аналіз статей 51,175 ЦПК Українидає підстави дійти висновку, що на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Аналізуючи наведені норми права, слід дійти висновку, що суд у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень, позбавлений можливості самостійно визначити суб`єктний склад учасників справи, проте, встановивши, що у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, суд відмовляє у позові з цих підстав.

Позивач, не врахувавши положення ст.ст.51, 175 ЦПК України, не зазначив всіх відповідачів, права, свободи та інтереси яких можуть бути порушені судовим рішенням.

Таким чином, слід дійти висновку, що питання про склад осіб, які беруть участь у справі, судом першої інстанції належним чином не вирішувалось, так як оскаржуваним рішенням суд вирішив питання визнання права власності в порядку спадкування за законом, порушивши права інших спадкоємців, які не були залучені до розгляду справи, не встановивши кола всіх спадкоємців, що потягло за собою не залучення спадкоємиці ОСОБА_4 , , що є підставою для скасування рішення суду та прийняття нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з вказаних підстав.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, розглянувши позовні вимоги позивача з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Прокоп`єва Костянтина Євгеновича, який діє і інтересах ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої підопічної ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2020 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товарна біржа «Харківська товарна біржа», про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

повний текст постанови

складено 17 листопада 2020 року